Справа № 361/1533/25 
Провадження № 2-а/361/24/25 
05.09.2025 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
05 вересня 2025 року м. Бровари 
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючої судді Гізатуліної Н.М. 
за участю секретаря судового засідання Охріменко Є.І.
представника позивача - адвоката Шевцової Л.В. (у режимі відеоконференції)
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення № 056-25 МВ від 23 січня 2025 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП, 
УСТАНОВИВ:
Адвокат Шевцової Л.В. від імені та в інтересах ОСОБА_1 подала до суду зазначений позов. 
Позов мотивувала тим, що 23 січня 2025 року т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 нібито за порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було винесено постанову № 056-25/МВ про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн.
Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою № 1492947 від 29 листопада 2024 року чим начебто порушив ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим начебто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 та ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Зазначила, що із зазначеною постановою позивач категорично не погоджується, винним себе у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, постанову про накладення на нього адміністративного стягнення вважає незаконною, оскільки вона була постановлена без дотримання вимог ст. ст. 245, 247, 251, 254, 268, 279, 280, 283 КУпАП.
Вважає, що відповідачем усупереч ст. ст. 278, 279 КУпАП не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема про вчинення проступку, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без підготовки та надання позивачу часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів у справі, чим порушено його права передбачені ст. 268 КУпАП, якими він не мав можливості скористатися. 
При визначені розміру штрафу відповідачем не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при визначені адміністративного стягнення, що вказує ст. 33 КУпАП.
На підставі викладеного просила суд: 
1.Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення від 23 січня 2025 року № 056-25 МВ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.
2. Стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу передано на розгляд судді ОСОБА_4
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 
Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву. 
Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.
Відповідно до повістки 12 грудня 2024 року о 09 год. 00 хв. позивач мав обов`язок прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки ОСОБА_1 не з`явився, він порушив ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення прийнято постанову № 056-25МВ та накладено штраф у сумі 17 000 грн.
Оскаржена постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 складена та прийнята відповідно до чинного законодавства, відповідає вимогами ст. ст. 283-285 КУпАП. 
Позивач на противагу законних вимог посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився за викликом у визначений у повістці час, мотивуючи це тим, що йому було невідомо про направлення повістки № 1491947. 
Позивачем не надано жодних підтверджуючих документів щодо його неможливості прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 у час визначений у повістці.
Крім того, у поясненнях до протоколу позивач просив справу, розглянути сьогодні, тобто 23 січня 2025 року, клопотань щодо залучення адвоката не заявляв.
Вважає, що вимога про стягнення судових витрат із бюджетних асигнувань є необґрунтованою.
На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, зокрема і у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 01 квітня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв?язку із звільненням судді ОСОБА_4 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові. 
Відповідач не забезпечив явку його представника у судове засідання. Про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі доказами. Причини неявки суду не відомі. 
Відповідно до статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями частини 5 статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 06 жовтня 2020 року до 18 листопада 2021 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру Зазимської територіальної громади від 01 березня 2023 року № 2023/001840653.
Як вбачається із даних Електронного кабінету призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв+» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТЦК та СП: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; звання: солдат; ВОС: 738256; категорія обліку: військовозобов`язаний, експлуатація та ремонт автомобільної техніки та її аналогів, механік; адреса проживання: АДРЕСА_2 , наявна відмітка «Дані уточнено вчасно» (оновлення 05 грудня 2024 року).
Крім цього, за даними Електронного кабінету призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв+» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , наявна відмітка «Дані уточнено вчасно», дата уточнення даних - 27 січня 2025 року. 
29 листопада 2024 року за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів сформовано повістку № 1492947 про виклик ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 12 грудня 2024 року о 09 год. 00 хв., для уточнення даних.
Згідно з опису АТ «Укрпошта, форма 107П, на ім`я ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , сформоване поштове відправлення 0610212436367, а саме: повістка від 29 листопада 2024 року № 1492947.
Докази про отримання ОСОБА_1 поштового відправлення 0610212436367 у справі відсутні.
23 січня 2025 року офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 , старший лейтенант ОСОБА_5 склав протокол № 25-056/МВ про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про те, що ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою № 1492947 від 29 листопада 2024 року, чим порушим ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинив правопорушення, передбачене ч. 1, ч. 3 ст. 210 КУпАП. Зі змісту протоколу вбачається, що він складений у присутності ОСОБА_1 . У поясненнях до протоколу, зазначено: «Прошу справу переглянути сьогодні».
23 січня 2025 року т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 прийняв постанову № 056-25/МВ у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 . Установивши, що ОСОБА_1 не з`явився ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою № 1492947 від 29 листопада 2024 року, чим порушим ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинив правопорушення, передбачене ч. 1, ч. 3 ст. 210 КУпАП, враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, постановив накласти на нього штраф у сумі 17 000 грн. Відомості про проголошення постанови та відомості щодо розгляду справи у присутності ОСОБА_1 - відсутні. 
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюється нормами КУпАП.
Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
За визначенням, наведеним у статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне правопорушення згідно зі статті 10 КУпАП визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.
У розумінні статті 11 зазначеного вище Кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Отже, необхідними елементами складу адміністративного правопорушення є, зокрема:
- об`єктивна сторона, тобто конкретне протиправне діяння (дії чи бездіяльність), зміст яких розкрито у диспозиціях відповідних статей (частин статей) КУпАП;
- суб`єктивна сторона, однією зі складових якої є вина у формі умислу чи необережності.
Відсутність будь-якого з цих елементів безумовно виключає наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.
До завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, як унормовано статтею 245 КУпАП, належить своєчасне, всебічне і повне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до частини першої статті 268 КУпАП має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, встановлені статтею 279-9 КУпАП.
За правилами, передбаченими у частині першій статті 279-9 КУпАП, у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Відповідно до частини 2 наведеної вище статті керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, на процедуру розгляду органами ТЦК та СП справ про порушення прави військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію поширюються встановлені статтею 268 КУпАП загальні вимоги щодо належного повідомлення особи про час і місце розгляду справи з наданням їй реальної можливості взяти участь у розгляді справи й обстоювати власну правову позицію засобами, передбаченими цим Кодексом. Особливостями провадження у справах цієї категорії є лише можливість звернення суб`єкта правопорушення до уповноваженої службової особи з заявою про визнання фактичних обставин інкримінованого їй проступку, винуватості у його вчиненні, згоду на розгляд справи за її відсутності і відповідно право органу ТЦК та СП за наведених обставин розглянути справу без участі правопорушника.
За вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено у частині першій статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків (за наявності), документами.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення за приписами частини 2 статті 283 КУпАП повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи, і зазначення нормативного акту, що передбачає адміністративну відповідальність за вчинений проступок.
Зі змісту наведених правових норм випливає, що одним із засадничих принципів провадження у справах про адміністративні правопорушення є обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Прийняття такого рішення можливе лише за умови наявності події адміністративного правопорушення і складу такого правопорушення у діях особи, що підтверджено належними, допустимими і достатніми доказами. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними фактами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі про накладення адміністративного стягнення, повинно бути вмотивованим.
У частині 3 статті 210 КУпАП встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Наведена норма є бланкетною, тобто відсилає до положень спеціальних нормативно-правових актів, якими встановлено правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у особливий період.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком її громадян згідно зі статтею 65 Конституції України та частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За визначенням, сформульованим у статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року в нашій державі введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався, і оголошено про проведення загальної мобілізації.
Згідно з абзацом 3 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління та регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або збори військовозобов`язаних та резервістів.
Абзацом 4 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» визначено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, були зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим нормативним актом, тобто з 18 травня 2024 року, уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Підпунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
У пункті 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року указано, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є:
- у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
- у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Отже, наведений нормативно-правовий акт дійсно у певних випадках дозволяє констатувати належне оповіщення військовозобов`язаного чи резервіста про обов`язок прибути за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки навіть у разі неотримання ним повістки, проте виключно у випадках:
-відмови військовозобов`язаного чи резервіста від отримання такого документа, зафіксованої належним чином;
-повернення відповідної поштової кореспонденції, адресованої військовозобов`язаному чи резервісту, з відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність його за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку або зазначеним особою під час оновлення військово-облікових даних.
Крім цього, згідно з приміткою до статті 210 КУпАП положення статті 210 цього Кодексу, у тому числі щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за неприбуття до органу ТЦК та СП за повісткою про виклик для уточнення даних, не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Суду не надано доказів на підтвердження належного оповіщення ОСОБА_1 про необхідність з`явитись до ТЦК та СП з метою уточнення облікових даних.
Оскаржена постанова будь-яких обставин чи відомостей про те, яким чином ОСОБА_1 було ознайомлено з повісткою від 29 листопада 2024 року № 1492947 про необхідність прибути до ТЦК та СП не містить.
Наведене свідчить про неконкретність рішення суб`єкта владних повноважень на предмет об`єктивної сторони правопорушення, поставленого позивачу за провину часу його вчинення. Зазначене також призводить до суттєвого порушення права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, на захист і є неприпустимим.
За таких умов, сама лише постанова про адміністративне правопорушення без надання доказів на підтвердження обставин, викладених у ній, не дає підстав вважати рішення відповідача правомірним і свідчить про його необґрунтованість.
Відповідач не надав суду жодних доказів завчасного направлення позивачеві повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримання позивачем цього документа або відмови від його отримання, зафіксованої у встановленому законом порядку, чи повернення відповідної поштової кореспонденції з відміткою про відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання.
Отже, відповідач не довів належного оповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У матеріалах справи міститься електронний військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_1 , сформованого за допомогою мобільного застосунку Резерв+, який у свою чергу відображає актуальну інформацію з Єдиного державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних і резервістів та з якого вбачається, позивач уточнив свої військово-облікові дані вчасно (а. с. 12). 
З урахуванням викладеного відповідач не підтвердив об`єктивної необхідності виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних і неможливості уточнити їх шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Отже, відповідач не довів відсутності обставини, передбаченої приміткою до статті 210 КУпАП, яка виключає адміністративну відповідальність за частиною 3 статті 210 КУпАП.
За таких обставин, суд позбавлений можливості констатувати поінформованість ОСОБА_1 про виникнення у нього обов`язку прибути за зазначеною в оскаржуваній постанові повісткою, а отже і спрямованість умислу на його невиконання. Зазначене свідчить про недоведеність вини позивача, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення.
Більше того, Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, не передбачають обов`язку призовників, військовозобов`язаних та резервістів прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення військово-облікових даних, а тому не виконання такого обов`язку не може бути порушенням, відповідальність за яке передбачена ст. 210 КУпАП.
Суд звертає увагу, що згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності відповідних актів законодавець покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд враховує, що відповідач не спростував доводів позивача про незаконність винесеної постанови та не надав доказів зворотного.
Крім цього, Європейський суд з прав людини згідно зі своєю усталеною практикою, з огляду на каральну і профілактичну мету адміністративних стягнень, а також їх зміст і процедуру накладення, прирівнює провадження у справах про адміністративні правопорушення до кримінальних і поширює на них гарантії, встановлені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див., зокрема, рішення у справах: «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, п.п.21-22; «Лучанінова проти України», п.39).
Виходячи з наведеного, у справах про оскарження рішень суб`єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності всі сумніви щодо винності особи у вчиненні адміністративного проступку суд тлумачить на її користь.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.
Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Дослідивши подані позивачем, відповідачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП.
Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України, однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено принцип відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. 
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). 
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд встановив, що на підтвердження понесення позивачем цих витрат надано копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордера про надання правової допомоги серія ВІ № 1264917 від 31 січня 2025 року, угоди № 1264917 від 23 січня 2025 року про захист прав та законних інтересів у органах ДВ, суді І інстанції, розрахунок суми гонорару на суму 10 000 грн (попередня консультація щодо захисту прав та законних інтересів - 1 000 грн, складання та подання до суду позовної заяви з додатками, виготовлення копії позовної заяви з додатками для відповідача - 2 500 грн, представництво інтересів у суді І інстанції незалежно від кількості судових засідань - 6 500 грн)
Крім того суд бере до уваги, що позов складено та підписано адвокатом Шевцовою Л.В., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Відповідач не заперечив проти обсягу, складових, розміру правничої допомоги. Також він не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Враховуючи, що у справі суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Керуючись статтями 134, 139, 246, 255, 268, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення № 056-25 МВ від 23 січня 2025 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП - задовольнити. 
Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення від 23 січня 2025 року № 056-25 МВ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн - скасувати.
Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП України.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Учасники справи: 
Позивач: ОСОБА_1 місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 місце знаходження: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ - НОМЕР_2 . 
Суддя Н.М. Гізатуліна