Справа № 584/506/24
Провадження № 2/584/50/26 

РІШЕННЯ 
Іменем України

15.01.2026  Путивльський районний суд Сумської області
в складі головуючого: судді Токарєва С.М.
при секретарі Зікрати Я.В.
за участі представника відповідача - Матях Н.І.
/в режимі відеоконференції/
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Путивль в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи,
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Заворичі Броварського району Київської області потяг скоїв наїзд на гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від отриманих травм помер. Внаслідок смерті ОСОБА_2 , його матері ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду.Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 02.11.2020 по справі №133/1238/17; у постанові від 06 квітня 2021 року по справі № 545/3210/18; у Постанові від 16 грудня 2020 року по справі № 161/3557/19. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від неї обставин. До смерті сина в позивача було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Позивач втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлений бути не може. Внаслідок смерті сина позивач назавжди позбавлена можливості отримувати від сина підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, враховуючи, що з віком в людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування. Позивач мала правомірні сподівання отримувати від свого сина допомогу, оскільки з часом у людини природно зменшуються можливості самостійно піклуватись про себе, а діти згідно ст. 202 СК України зобов`язані утримувати своїх батьків. З часом позивачу доведеться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Також позивач позбавлена можливості спостерігати як в загиблого могла з`явитись своя сім`я, діти та внуки. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, то попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Позивач до кінця життя буде відчувати біль, сум та страждання. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю сина, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 29.04.2024 було відкрито провадження у даній справі, розгляд якої підлягає здійсненню за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 18.11.2024 було зобов`язано Броварське районне управління поліції ГУНП в Київській області надати матеріали кримінального провадження № 12021111130001094 для огляду в судовому засіданні.
Ухвалою суду від 28.04.2025 було зобов`язано ГУНП в Київській області надати відомості щодо результатів досудового розслідування кримінального провадження № 12021111130001094, а підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, обгрунтовуючи свою позицію тим, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок умислу самого потерпілого, який свідомо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті. В даному випадку можна говорити про явне самогубство (а.с.47-50).
Представник позивача до судового засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою у якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а справу просив розглянути без участі сторони позивача (а.с.111).
Представник відповідач в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
18.06.2021 о 19 год. 56 хв. на перегоні Заворичі-Бобровиця, парної колії, 792 км пк. 8 (зуп. платформа Трубіж)електропоїзд № 6922 ЕР9М-546, під керуванням машиніста ОСОБА_4 , скоїв наїзд на ОСОБА_2 , який від отриманих травм помер.
19.06.2021 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021111130001094та розпочато досудове розслідування.
Постановою слідчого від 13.07.2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12021111130001094 від 19.06.2021, було закрито.
Факт наїзду було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження, тому між наїздом на ОСОБА_2 поїздом, та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок.
Електропоїзд перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів-1» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».
Машиніст вказаного електропоїзду ОСОБА_4 працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Фастів-1» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електропоїзда з 27.08.2018 по теперішній час.
ОСОБА_2 помер у с. Мокрець Броварського району Київської області ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією повторно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.07.2016.
Причиною смерті ОСОБА_2 став наїзд на нього електропоїзда № 6922 на перегоні Заворичі-Бобровиця, парної колії, 792 км пк. 8 (зуп. платформа Трубіж). Цей факт не оспорюється відповідачем.
За фактом цієї події, 19.06.2021 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021111130001094 та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.
У зв`язку з відсутністю факту порушення правил експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, кримінальне провадження постановою слідчого від 13.07.2021 було закрито підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
З копії акту № 4 службового розслідування обставин нещасного випадку від 22.06.2021 вбачається, що ОСОБА_2 кинувся під потяг. Машиніст електропоїзда ОСОБА_4 негайно застосував екстрене гальмування, при цьому відбувся удар автозчепленням першого головного вагона. Машиністом вживалися заходи з попередження нещасного випадку: подання оповіщувального звукового сигналу великої гучності та застосування екстреного гальмування. Вини працівників залізничного транспорту у даному випадку не вбачається. Потерпілим допущено порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» р. 2 п. 2.1;2.2;2.3;2.5;2.6.
Електропоїзд перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів-1» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».
Машиніст вказаного електропоїзду ОСОБА_4 працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Фастів-1» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електропоїзда з 27.08.2018 по теперішній час.
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).
Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі №450/4163/18, провадження №61-69св21.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).
З копії акту № 4 службового розслідування обставин нещасного випадку від 22.06.2021 вбачається, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність ОСОБА_2 , а саме порушення ним «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».
Також у постанові про закриття кримінального провадження від 13.07.2021 слідчий, закриваючи кримінальне провадження, дійшов висновку про те, що враховуючи докази, які зібрані під час досудового розслідування, можна зробити висновок, що ОСОБА_2 , не дотримався правил безпеки на залізничному транспорті України, що призвело до його загибелі. 
Оскільки судом встановлено, що син позивачки загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці, відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Дані правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05.06.2019 року у справі №466/4412/15-ц, провадження №61-37654св18.
Моральна шкода позивачам завдана смертю їх сина відповідно, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачів неможливо. За наслідками смерті позивачі позбавлені моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому.
За матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Доводи відповідача про те, що саме умисел потерпілого ОСОБА_2 , який нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України скоїв самогубство є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням зазначених обставин, глибини душевних страждань, вимог розумності і справедливості, стягненню підлягає сума у розмірі 300000 грн., що на думки суду є належним відшкодуванням у цьому випадку, а тому позов підлягає повному задоволенню.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц.
Враховуючи те, що на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі, згідно п.1 ч. 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" : з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою -1 відсоток ціни позову, яка складає 300000 грн.
При цьому, зважаючи на те, що позивачем було подано позовну заяву в електронній формі, в силу положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження ставки судового збору.
Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2400 грн. 00 коп. ((300000 х 1 %) х 0,8 = 2400).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,4,5,10-13,76-78,89, 141, 263-265,268,273 ЦПК України, суд ,-
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: м.Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 300000 (триста тисяч) гривень.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судові витрати в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Токарєв