13.01.2026     Справа № 363/1777/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого–судді       Чіркова Г.Є., 
при секретарі         Пчолкіну М.В.,
за участі позивача за первісним позовом      ОСОБА_1 ,
його представника         ОСОБА_2 ,
відповідачки за первісним позовом       ОСОБА_3 ,
її представника         ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, 
встановив:
представник ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, посилаючись на те, що за час шлюбу позивачки з відповідачем, за спільні кошти в спільну сумісну власність 30 листопада 2018 року ними придбано квартиру, право власності на яку оформлено за відповідачкою, в порядку поділу майна подружжя просила визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на те, що квартиру АДРЕСА_2 придбано відповідачкою виключно за її власні кошти, які вона отримала в результаті продажу 12 листопада 2018 року іншої квартири, що належала на праві власності їй (ще до шлюбу) та її матері, в зв`язку з чим, в порядку поділу майна подружжя просила визнати за ОСОБА_3 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 
Представник позивача подала відзив на зустрічний позов, в якому просила у задоволенні зустрічного позову відмовити, а первісний задовольнити. Зазначила, що спірна квартира набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за наявності нотаріально посвідченої згоди чоловіка – ОСОБА_1 , що свідчить про укладення договору купівлі-продажу в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя. Доказів використання відповідачкою особистих грошових коштів, отриманих від відчуження іншого майна, саме для придбання спірної квартири суду не надано. Крім того, згідно умов договору купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2018 року розрахунки між його сторонами мали здійснюватися виключно у безготівковій формі шляхом переказу коштів на поточні рахунки сторін або на депозитний рахунок нотаріуса, що передбачає можливість їх підтвердження належними письмовими доказами. Водночас, зустрічний позов не містить жодних доказів руху грошових коштів на рахунках ОСОБА_3 , у тому числі виписок з банківських рахунків чи підтверджень перерахування коштів на депозит нотаріуса, які б свідчили про отримання нею коштів за договором купівлі-продажу від 12 листопада 2018 року та подальше використання саме цих коштів для оплати за договором купівлі-продажу квартири (спірної) від 30 листопада 2018 року. За таких обставин відсутні підстави для висновку про спрямування отриманих за договором від 12 листопада 2018 року грошових коштів на придбання спірного нерухомого майна.
Представник ОСОБА_3 , подала до суду відзив на первісний позов, в якому просила у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити. Зазначила, що спірна квартира АДРЕСА_2 , не є спільним новим майном набутим у шлюбі, оскільки воно виникло за рахунок трансформації особистого майна ОСОБА_3 набутого до шлюбу. При цьому, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , вважається правомірним і виконаним, а його сторони не повинні окремо доводити факт проведення розрахунків. За таких умов, одна тільки нотаріально-посвідчена згода чоловіка оформлена письмовою заявою на придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_3 не може доводити статусу майна, як спільно набутого та не змінює факту його придбання за особисті кошти позивачки.
Представник ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив на зустрічний позов, в якому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити, а первісний задовольнити. Зазначила, що зустрічний позов належних, допустимих та достатніх доказів руху грошових коштів, отриманих ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2018 року не містить, зокрема банківських виписок чи підтверджень перерахування коштів на депозитний рахунок нотаріуса, що унеможливлює встановлення факту використання саме цих коштів для оплати за договором купівлі-продажу від 30 листопада 2018 року. За таких обставин, підстави для висновку про набуття спірного майна за особисті кошти відповідачки відсутні, коли презумпція спільної сумісної власності подружжя не спростована. Також зазначила, що саме по собі посилання на те, що спірне майно придбано хоча і за час шлюбу, однак за належні ОСОБА_3 особисті кошти, отримані від продажу квартири, не є достатнім доказом сплати особистих коштів за придбане у шлюбі майно. Доводила, що спірне майно придбане за спільні сімейні заощадження сторін, а також внаслідок надання матеріальної допомоги батьків ОСОБА_1 . Також зазначила, що ОСОБА_1 протягом усього періоду часу був працевлаштований та отримував дохід за місцем роботи, який скеровував на потреби сім`ї, зокрема і на заощадження, які використані при придбанні спірної квартири.
Представник ОСОБА_3 , подала до суду відповідь на відзив, в якому просила у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити. Зазначила, що ОСОБА_1 не надав належних, допустимих і допустимих доказів своєї фінансової участі у придбанні спірного майна, а також доказів наявності заощаджень чи інших джерел доходу, достатніх для купівлі квартири. При цьому зазначила, що надання згоди чоловіком на укладення договору купівлі-продажу квартири саме по собі набуття майна у спільну сумісну власність не підтверджує та доказів його придбання за особисті кошти дружини не спростовує. За таких обставин презумпція спільної сумісної власності подружжя спростована, а спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 . Крім того просила врахувати, що при вирішенні спору суд також має врахувати інтереси малолітньої дитини сторін, яка постійно проживає у спірній квартирі, та не допустити погіршення її житлових умов.
Представник ОСОБА_1 подала до суду заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов, в якому наполягала на тому, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона набута у шлюбі, коли презумпція спільної сумісної власності відповідачкою не спростована і доказів придбання майна за її особисті кошти не надано.
ОСОБА_1 та його представник в суді первісний позов підтримали та наполягали на його задоволенні з підстав викладених у первісному позові та відзивах, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Позивач зазначив, що в 2018 році у подружжя з`явилась можливість придбати квартиру за вигідною ціною, у зв`язку з чим родиною прийнято рішення зібрати необхідні кошти з різних джерел. Зокрема, для цього ним продано автомобіль приблизно за 1 100 доларів США, отримані кошти від продажу якого спрямовано на оплату частини вартості квартири, а також оформлено кредит у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 100 000 грн, який також використовувався для її придбання. Крім того, частина коштів накопичена із заробітної плати позивача, який у період шлюбу мав стабільний та достатній дохід. Крім того зазначив, що він отримав 100 000 грн. на придбання спірної квартири від свого батька, які той надав йому від продажу паю. Усі ці кошти використовувались саме для придбання спірної квартири та формували спільний сімейний бюджет, який накопичувався протягом двох-трьох років спільного проживання, при цьому основним джерелом доходу була його заробітна плата, за рахунок якої фактично утримувалась родина. Його зарплатна картка знаходилась у користуванні відповідачки, однак саме його дохід формував сімейний бюджет та заощадження. Пояснив, що 30 листопада 2018 року безпосередньо присутній при укладенні договору купівлі-продажу квартири не був та довірив проведення розрахунків дружині, прибувши до нотаріуса лише для підписання документів. Також зазначив, що він не був присутнім при продажу квартири відповідачки та її матері, грошових коштів від такого продажу не бачив і йому не відомо про їх використання для придбання спірної квартири. В зв`язку з цим доводив, що спірна квартира АДРЕСА_2 набута в спільну сумісну власність подружжя та використовувалась виключно для потреб сім`ї, як спільне житло.
ОСОБА_3 та її представник в суді зустрічну позовну заяву підтримали та наполягали на її задоволенні з підстав викладених у зустрічному позові та відзивах, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Відповідачка зазначила, що спірна квартира АДРЕСА_2 придбана нею виключно за власні грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 , яка раніше перебувала у спільній власності відповідачки та її матері. У зв`язку з цим, після продажу цієї частку грошових коштів у розмірі 500 000 грн. для придбання спірної квартири. Зазначила, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири вона самостійно здійснювала всі розрахунки, використовуючи виключно власні кошти, отримані від продажу вищевказаної квартири. Ствердила, що жодних грошових коштів на придбання спірної квартири позивач не надавав, а його фінансова участь обмежувалась виключно наданням коштів на утримання сім`ї та його матеріальне забезпечення у період перебування у відпустці по догляду за дитиною. Кошти, які надавалися позивачем у цей період, не використовувались для придбання спірного майна. Також зазначила, що шлюб зі позивачем розірвано 10 лютого 2025 року, від якого в них є спільна дочка – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також дочка від попереднього шлюбу відповідачки, які проживають разом з нею в спірній квартирі. За вказаних обставин доводила, що спірна квартира набута нею за рахунок її особистих коштів, яка не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу не підлягає.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_6 в суді показав, що він є батьком ОСОБА_1 , знає подружжя близько десяти років, на даний час має нейтральне ставлення до відповідачки. За зверненням подружжя він за місяць – два до придбання спірної квартири продав належний йому пай та особисто передав 100 000 грн. передав сторонам. Зазначені кошти подаровані подружжю для придбання житла, після передачі яких подружжя придбало квартиру, в якій вони почали спільно проживати як сім`я та яку утримували разом. Свідку відомо, що позивач мав стабільну та достатню заробітну плату, а також що для придбання квартири подружжя залучало кредитні кошти. З його слів, квартира купувалась за спільні кошти подружжя з метою спільного проживання та планування майбутнього, і йому не було відомо про намір відповідачки придбати квартиру виключно для себе
Допитана в суді свідок ОСОБА_7 в суді показала, що вона є матір`ю ОСОБА_3 . У її власності та власності доньки (відповідачки по справі) перебувала квартира АДРЕСА_3 , яку вони 12 листопада 2018 року, яку вони продали. За частину отриманих грошових коштів, які перераховано покупцем на відповідний розрахунковий рахунок в Укргазбанку, її донька придбала спірну квартиру. Кошти перераховувалися продавцеві з того самого рахунку, на який їх отримано. Купівлею-продажом квартир займалася її донька і всіх обставин цього вона натепер через похилий вік не пам`ятає. При цьому, ні позивач, ні відповідачка власних заощаджень на придбання спірної квартири не мали. Позивач присутній при продажу попередньої квартири та купівлі нової не був. Також зазначила, що у сторін були борги з оплати комунальних послуг, які вона допомагала їм сплачувати, коли свою заробітну плату ОСОБА_1 часто витрачав на себе. 
При цьому, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в суді наполягала, що виключно в межах 500 000 грн. вона знайшла нову квартиру для придбання, оскілки будь-яких додаткових заощаджень для цього ні вона, ні відповідач, ні вони як сім`я, не мали.
Не вірити таким твердженням свідка ОСОБА_7 та відповідачки ОСОБА_3 у суду підстав не має, оскільки їхні показання ґрунтуються на сукупності матеріалів справи, коли показання свідка ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_1 суд оцінює критично, які з матеріалами справи документально не узгоджуються і є голослівними.
Заслухавши сторін та їхніх представників, допитавши свідків, суд дійшов наступного.
Встановлено, що з 05 вересня 2015 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дочку – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.
При цьому, 12 листопада 2018 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , як співвласниками, (продавці) та ОСОБА_9 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Кравцовою О.В., зареєстрований за №2533. 
Предметом вказаного договору є кв. АДРЕСА_3 . За погодженням сторін продаж квартири вчинено за 1 036 700 грн. наступним чином: 386 700 грн. покупець сплатив до моменту укладення нотаріально посвідченого договору, 650 000 грн. покупець зобов`язується повністю сплатити продавцям (за рахунок кредитних коштів, отриманих у АБ «Укргазбанк» після укладення та нотаріального посвідчення договору протягом наступних двох банківських днів після посвідчення договору. Договір посвідчено за згодою чоловіка продавця ОСОБА_7 – ОСОБА_10 (п.п. 1, 3, 18 Договору).
13 листопада 2018 року ОСОБА_1 надав згоду ОСОБА_3 на купівлю кв. АДРЕСА_2 , а також надав згоду на підписання договору купівлі-продажу квартири, що вбачається із посвідченої приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Кравцовою О.В. заяви, зареєстрованої за №2762.
30 листопада 2018 року між ОСОБА_11 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Кравцовою О.В., зареєстрований за №2763. 
Предметом вказаного договору є кв. АДРЕСА_2 . За погодженням сторін продаж квартири вчинено за 500 000 грн., які продавець одержала повністю від представника покупця до підписання цього дговору відповідно до вимог чинного законодавства. Договір посвідчено за згодою дружини продавця – ОСОБА_12 та чоловіка покупця – ОСОБА_1 (п.п. 1, 3, 18 Договору).
Згідно Інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №5005084941635, право власності на АДРЕСА_2 з 30 листопада 2018 року зареєстровано за ОСОБА_3 .
Із довідок про доходи ТОВ «КЕНПАК Україна» №8, №10, №11, №12 від 06 червня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 в період з 14 липня 2008 року по 17 лютого 2020 року перебував у штаті ТОВ «КЕНПАК Україна» у підрозділі виробничий відділ «Д» на посаді фахівця групи фото-літографії і його дохід становив за період: з січня 2015 року по грудень 2015 року – 106 320 грн. 43 коп.; з січня 2016 року по грудень 2016 року – 126 824 грн. 45 коп.; з січня 2017 року по грудень 2017 року – 165 714 грн. 91 коп.; з січня 2018 року по грудень 2018 року – 247 510 грн. 04 коп.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.ч. 1- 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 зроблено висновок, що згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України. Частиною першою ст. 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який ї спростовує.
У постанові КЦС ВС від 28 липня 2025 року в справі №369/8241/23 зроблено правовий висновок про те, що суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов?язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім?ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об?єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

Аналізуючи дослідженні по справі докази в їх сукупності, судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 , хоча і придбана сторонами за час шлюбу 30 листопада 2018 року, однак за особисті кошти ОСОБА_3 .
Суд зауважує, що факт придбання спірного нерухомого майна у період шлюбу за обставин цієї справи не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, оскільки за наслідком розгляду справи достеменно встановлено, що спірне майно придбано хоча у період шлюбу, проте за особисті кошти ОСОБА_3 .
Так, судом встановлено, що після продажу кв. АДРЕСА_3 , за 1 036 700 грн., частину коштів – 500 000 грн. відповідачка ОСОБА_3 використала для придбання спірної квартири і виключно в межах тих 500 000 грн., які їй виділено батьками від продажу спірної квартири, як її співвласниці.
Між тим, з урахуванням встановлених обставин та того, що реалізація 12 листопада 2018 року квартири АДРЕСА_4 відповідачки ОСОБА_3 і її матері та придбання спірної квартири АДРЕСА_5 згідно договору купівлі-продажу від 30 листопада 2018 року, на частину якої претендує ОСОБА_1 , відбулися з проміжком часу у 18 днів, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 подав нотаріусу відповідну заяву із наданням згоди на вчинення відповідачкою (на той час його дружиною) правочину щодо придбання спірного нерухомого майна (тобто, на наступний день після продажу квартири відповідачки), суд доходить висновку про те, що квартира АДРЕСА_2 , придбана саме за кошти від продажу квартири ОСОБА_3 та її матері, коли договір купівлі-продажу спірної квартири не містить інформації про придбання майна за спільні кошти подружжя. 
Зазначене ґрунтується на правовому висновку КЦС ВС, викладено у постанові від 28 липня 2025 року в справі №369/8241/23.
Зв таких умов, матеріли справи не містять належних допустимих і достатніх доказів того, що спірну квартиру придбано за спільні кошти сторін.
Наявність викладених вище обставин купівлі-продажу обох квартир достеменно і переконливо вказує на спростування презумпції виникнення спільної сумісної власності у сторін на квартиру.
При цьому, посилання позивача на долучення ним спільних грошових коштів подружжя на придбання спірної квартири є голослівними і бездоказовими.
Так, жодних належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували використання позивачем коштів від продажу автомобіля, кредиту або переданих батьком грошей від продажу паю на придбання спірної квартири, не надано, і такі доводи суд відкидає як неспроможні. 
Одні лише довідки про доходи ОСОБА_1 у ТОВ «КЕНПАК Україна» №8, №10, №11, №12 від 06 червня 2025 року, з яких вбачається, що дохід ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по грудень 2018 року становив 646 369 грн 83 коп., є недостатніми для задоволення первісного позову.
Як з`ясовано із показів сторін та свідків, відповідачка ОСОБА_3 у цей період перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною та відповідно доходу не мала, а позивач фактично утримував родину, здійснюючи витрати на проживання та поточні потреби сім`ї.
В зв`язку з цим, суд критично ставиться до доводів сторони позивача про те, що спірна квартира придбана за кошти із заробітної плати ОСОБА_1 , зважаючи на те, що загальна сума доходу за чотири роки є відносно незначною і ОСОБА_1 на той час був єдиним утриманцем сім`ї і цією сумою покривалися витрати на утримання сім`ї та повсякденні потреби протягом цих років. 
Відповідно, достатні підстави вважати, що заробітна плата позивача використана для формування значних заощаджень на придбання спірної квартири вартістю 500 000 грн., у суду відсутні.
Що стосується доводів сторони позивача про те, що ОСОБА_1 13 листопада 2018 року надав нотаріально посвідчену заяву про згоду на укладення договору купівлі-продажу від 30 листопада 2018 року спірної квартири, що на його думку свідчить про укладення договору купівлі-продажу в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя, то суд зазначає, що сама лише така згода позивача на придбання спірного нерухомого майна, виникнення права спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру не підтверджує, коли факт придбання спірного нерухомого майна у період шлюбу за обставин цієї справи не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому, згідно вимог ст. 204 ЦК України договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_3 , є правомірним і підлягає безумовному виконанню.
Обґрунтованих підстав для піддання сумніву у виконанні цього договору, в тому числі в частині проведення відповідних розрахунків, у суду не має.
Отже, доводи позивача про те, що доказів використання відповідачкою особистих грошових коштів, отриманих від відчуження іншого майна, саме для придбання спірної квартири не надано, на увагу суду не заслуговують та підставою для відмови в зустрічному позові бути не можуть.
Оскільки презумпцію придбання спірної квартири у спільну сумісну власність сторін спростовано, то зустрічний позов слід задовольнити, а в задоволенні первісного позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.
Крім того, представником ОСОБА_3 представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,
вирішив:
в задоволенні первісного позову відмовити.
Зустрічний позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 8 918 (вісім тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн. 26 (двадцять шість) коп. 
Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .
Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом:  ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Суддя