УХВАЛА

19 грудня 2025 року
м. Київ

справа №500/4200/22
адміністративне провадження №К/990/51157/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., 

перевіривши  касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року (суддя Подлісна І.М.), ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року та  та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року (колегія у складі суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М., Пліша М.А.)
у справі № 500/4200/22
за позовом   ОСОБА_1 
до   ІНФОРМАЦІЯ_1 Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 НОМЕР_1 літера «Т» Національної гвардії України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 
про       визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду із позовом до 2 Стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 літера "Т" Національної гвардії України (далі - відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - В/ч НОМЕР_1 ; відповідач-2), Головного управління Національної гвардії України (далі - відповідач-3), Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (далі - відповідач-4), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-5), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , в якому просив:
-  визнати протиправним та скасувати п. 2.4 рішення від 15.12.2020 житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 літера "Т" Національної гвардії України, оформлене протоколом № 8;
-  визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, НОМЕР_2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 літера "Т" Національної гвардії України щодо подання звернення та документів у Виконавчий комітет Тернопільської міської ради про видачу ордера на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 від 15.12.2020 протокол № 8 - ОСОБА_2 ;
- зобов`язати В/ч НОМЕР_1 , НОМЕР_2 стрілецький батальйон В/ч НОМЕР_1 літера "Т" Національної гвардії України подати звернення до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про видачу йому ордера на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 літера "Т" Національної гвардії України від 29.10.2021 протокол № 4.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 головуючою суддею Мартиць О.І. було позов задоволено повністю.      
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2023 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 19.09.2024 касаційні скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2023 у справі № 500/4200/22 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Надалі рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2025, у задоволенні позову відмовлено.

08.12.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій позивач з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення судом апеляційної інстанції приписів процесуального права просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 та постанову      Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2025, а натомість справи направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявляє п. 1 і 4 ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 353 цього ж Кодексу). 

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження в частині оскарження ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до апеляційного розгляду, Суд виходить з такого.
За правилами ч. 1 ст. 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Одночасно ч. 3 ст. 328 КАС України передбачено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Тобто, зазначеною нормою ст. 328 КАС України визначено перелік ухвал суду апеляційної інстанції, на які можуть бути подані касаційні скарги.
Зі змісту вказаних положень процесуального закону вбачається, що ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду питання відкриття апеляційного провадження та призначення справи до апеляційного розгляду, не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2025 - відсутні.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження в частині оскарження рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2025, Суд дійшов таких висновків.
Щодо дотримання скаржником процесуальних вимог в частині змісту та форми касаційної скарги.
Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
Відповідно до п. 3 і 5 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються: судові рішення, що оскаржуються;  вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, скаржник просить суд касаційної інстанції скасувати одночасно як рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 (суду першої інстанції), так й постанову      Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2025 (суду апеляційної інстанції). При цьому ОСОБА_1 просить також за наслідком скасування судових рішень направити справу на новий розгляд виключно до суду апеляційної інстанції.
Таким чином, Суд вказує скаржнику на необхідність уточнення змісту вимог касаційної скарги та/або переліку оскаржуваних судових рішень. 
Крім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
За правилами норм ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
При визначенні подібності правовідносин необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.
Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржник не навів обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судового рішення в касаційному порядку за п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. Позивач не вказав на конкретну норму права, яку, на його переконання, суд першої та (або) апеляційної інстанції застосували неправильно та без урахування висновку щодо правозастосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; не навів такого правного висновку і не вказав на постанову касаційного суду, у якій міститься відповідній висновок;  натомість виклав фактичні обставини, процитував витяг з постанови Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 500/4200/22. При цьому позивач не врахував те, що висновок, який міститься у постанові Верховного Суду від 19.09.2024, якою справу № 500/4200/22 направлено на новий розгляд, не можна вважати остаточним формуванням судом касаційної інстанції правового висновку у цій справі. Оскільки зазначеною постановою хоча й були скасовані рішення судів попередніх інстанцій, проте саме з мотивів допущення судами порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ, та справа мала бути перерозглянута з урахуванням вказівок Верховного Суду. Відповідно остаточний правовий висновок підлягає формуванню після того, як суд вирішить справу по суті вже з новими обставинами та правовою оцінкою.
Що ж до посилань на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права як умови для скасування судових рішень, то такі можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні судових рішень за п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України у разі обгрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, визначених відповідними пунктами ч. 2 та 3 ст. 353 цього Кодексу. 
Зокрема, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо
суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Однак, всупереч викладеному, касаційна скарга не містить необхідних обґрунтувань стосовно наведеного та опису відповідних процесуальних порушень, їх впливу на можливість встановлення судом апеляційної інстанції тих чи інших фактичних обставин. 
У взаємозв`язку з цим слід зазначати, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (ч. 3 ст. 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (ч. 1 ст. 341 КАС України).
У той же час відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За правилами ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу в зазначеній частині слід залишити без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали про залишення касаційної скарги без руху для подання нової редакції касаційної скарги із наведеним у ній уточненнями в частині переліку судових рішень, що оскаржуються, та/або змісту вимог касаційної скарги, а також з обгрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 330, 332 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі № 500/4200/22.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року у справі № 500/4200/22 залишити без руху.
3. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
4. Встановлений судом строк може бути продовжений за заявою осіб, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з дією воєнного стану в Україні.
5. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              С.М. Чиркін