ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 598/247/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/52/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої Хома М.В. 
суддів  Костів О. З., Храпак Н. М., 
секретар Хоміцька С.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пілігрім Петро Олександрович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року, постановлене суддею Стельмащуком П.Я. у справі №598247/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В: 

У лютому 2025 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Неофіту Д.Б. звернувся в суд з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 17 січня 2019 року між ним та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований Тернопільським міськрайонним віддом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №82. Від шлюбу спільних дітей сторони не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство вони не ведуть.
Шлюб носить формальний характер, а тому його збереження є неможливим та суперечить інтересам позивача. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 січня 2019 року у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №82.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Пілігрім П.О. просить змінити описову та мотивувальну частини рішення суду першої інстанції, конкретизувавши час припинення шлюбно-сімейних відносин, а саме з січня 2020 року.
Зазначає, що обставини фактичного припинення шлюбних відносин необхідно конкретизувати, оскільки між сторонами наявний спір щодо поділу майна, яке набуте відповідачкою під час перебування у шлюбі.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток в електронні кабінети підсистеми ЄСІТС "Електронний суд".
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Встановлені обставини.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17 січня 2019 року зареєстрували шлюб у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис №82 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 17.01.2019 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.
Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ».
Спільних дітей сторони не мають.
Сімейне життя позивача та відповідачки не склалось, сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, у них відсутні наміри на збереження шлюбу, поновлювати сімейно-шлюбні відносини вони не бажають.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Вирішуючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що неможливо в подальшому зберегти сім`ю, шлюб сторін носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.
За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просив розірвати шлюб, про що відповідачка не заперечувала.
Так, 07.08.2025 року ОСОБА_1 через свого представника — адвоката В.Сагайдака надіслала на адресу суду першої інстанції письмову заяву, у якій зазначила про те, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити, просить суд розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та її представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
25 вересня 2025 року ОСОБА_1 через представника- адвоката Пілігрім П.О. подала письмові пояснення, в яких зазначено про те, що розірвання шлюбу відповідає інтересам відповідачки, вона не бачить сенсу подальшого підтримання сімейних відносин. Разом з тим, між сторонами існує спір щодо поділу майна подружжя — квартири, яка набута у власність відповідачем 22.12.2020 року (справа №607/13925/25, яка перебуває у провадженні Тернопільського міськрайонного суду). Однак, у позовній заяві позивач вказав про відсутність спору щодо поділу майна, що не відповідає дійсності. ОСОБА_1 зазначила, що фактичні сімейні відносини припинено у січні 2020 року.  Окрім зазначених письмових пояснень, жодних доказів ОСОБА_1 суду першої інстанції не надавала, в тому числі щодо дати фактичного припинення сімейних стосунків.
Встановивши, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, обоє бажають розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до законного та обгрунтованого висновку про розірвання шлюбу.
При цьому суд, встановивши, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, не вказав період часу, коли фактично були припинені сімейні стосунки, оскільки дата фактичного припинення шлюбних відносин не є визначальною під час вирішення вказаного спору, а докази щодо точної дати припинення сімейних стосунків у матеріалах справи відсутні.
Не додані такі докази і до апеляційної скарги ОСОБА_1 .
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Пілігрима П.О., поданого через систему “Електронний суд” 19 грудня 2025 року про допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , судом відмовлено на підставі ч.3 ст. 367 ЦПК України, оскільки клопотання про допит зазначених свідків не заявлялося у суді першої інстанції і не наведено поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції. 
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для зміни описової та мотивувальної частин судового рішення, які викладені відповідно до встановлених судом обставин справи з врахуванням доказів, наданих сторонами.
При цьому колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості доводити час фактичного припинення сімейних відносин при вирішенні спору про поділ майна подружжя.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного, враховуючи що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пілігрім Петро Олександрович - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 12 січня 2026 року.

Головуюча         М.В. Хома 

Судді          О.З. Костів 

Н.М. Храпак