Справа № 991/4379/25
Провадження 2-ві/991/3/25

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м.Київ 

Суддя Вищого антикорупційного суду Мовчан Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Писаренка О.О. про відвід колегії суддів від розгляду цивільної справи № 991/4379/25 за позовом Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Гребенюк Валентини Ігорівни до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави,

установив:

У провадженні Вищого антикорупційного суду перебуває зазначена цивільна справа № 991/4379/25 (провадження 2/991/21/25).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2025 року розгляд справи здійснюється колегією суддів Вищого антикорупційного суду: головуючої судді Задорожною Л.І., суддів: Федорова О.В., Шкодіна Я.В. (т. 5 а.с. 1-2).
16 грудня 2025 року представником відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатом Писаренком О.О. подано до суду заяву про відвід колегії суддів від розгляду цивільної справи № 991/4379/25 з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.
Представник відповідача, зазначив, що оскільки 16 грудня 2025 року під час судового засідання йому стали відомі підстави для відводу, які також до цього демонструвалися в систематичних діях та висловлюваннях членів колегії суддів під час судового розгляду цивільної справи № 991/4379/25, тому заява про відвід подана у межах строку, встановленого абз. 2 ч. 3 ст. 39 ЦПК України,
Стверджуючи про порушення принципу об`єктивності та неупередженості суду, адвокат посилався на те, що: 
(1) у судовому засіданні 16 грудня 2025 року колегія суддів задовольнила клопотання позивача від 15 грудня 2025 року про повторний виклик свідка ОСОБА_3 , не зважаючи на заперечення та доводи представників відповідачів. Так, суд не дотримався вимог п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України щодо вирішення питання про виклик у судове засідання свідків у підготовчому засіданні. Окрім цього під час допиту цього ж свідка 02 грудня 2025 року позивач не була обмежена в запитаннях до нього, а питання, які планує ставити позивач свідку при його повторному допиті, виходять за межі предмета доказування у цій справі; 
(2) 18 липня 2025 року на прохання позивача без належного обґрунтування суд закінчив судове засідання раніше запланованого часу. Представнику відповідача відомо, що саме в цей день та час, коли прокурор не могла брати участь у судовому засіданні, відбулось оголошення переможців за результатами конкурсів у Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру. У подальшому, на початку судового засідання 21 липня 2025 року, головуюча суддя Задорожна Л.І. привітала прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Гребенюк В.І. з проходженням конкурсу та призначенням на адміністративну посаду, що, на думку представника, беззаперечно свідчить про близькі стосунки та наявність позапроцесуальної комунікації головуючого судді та прокурора.
Зазначаючи про порушення принципу змагальності сторін та спотворення судом реальної позиції сторони відповідачів, представник зазначив, що: 
(1) 22 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів у нотаріусів, а саме: згод ОСОБА_1 на укладання ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу земельних ділянок. У клопотанні прокурор посилалась на те, що під час судового розгляду представники відповідачів заперечили дійсність надання згоди на укладення таких договорів. Натомість, ні у письмових запереченнях, ні у судовому засіданні відповідачами та їх представниками не заперечувався цей факт. Лише у судовому засіданні 27 липня 2025 року представник відповідачів Шевченко Ю.Г. зауважила стосовно правовстановлюючих документів, а саме договорів купівлі-продажу земельних ділянок та вказала на відсутність згод ОСОБА_1 в матеріалах справи. Однак суд в ухвалі від 30 вересня 2025 року, зокрема зазначив, що представники відповідачів заперечили дійсність окремих пунктів договорів купівлі-продажу нерухомого майна лише під час судового розгляду, у зв`язку з чим позивач не мав можливості завчасно передбачити необхідність витребування зазначених доказів. Тому представник відповідачів вважає, що цією ухвалою суд сприяв позивачу в отриманні додаткових доказів, що явно суперечить принципу безсторонності, об`єктивності та змагальності сторін. У той же час клопотання представника відповідачів - адвоката Писаренка О.О., подані 23 червня 2025 року, про витребування доказів у тих же нотаріусів ухвалою суду від 15 липня 2025 року залишено без розгляду, з огляду на порушення вимог ст. 83 ЦПК України. (2) Також судом 18 серпня 2025 року прийняті письмові пояснення позивача щодо розшифрування виписок по рахункам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та членів їх сім`ї. Оскільки, під час дослідження письмових доказів сторони позивача, а саме розрахунку витрат та руху коштів по банківським рахункам відповідачів та членів їх сім`ї, які були подані разом з позовною заявою, під час судового засідання 21 липня 2025 року суд та учасники справи не змогли дослідити виписки по банківським рахунках через некоректний формат/відображення інформації. Водночас суд проігнорував клопотання представника відповідачів про визнання птсьмових пояснень прокурора та таблиць, створених 18 серпня 2025 року, недопустимими та неналежними доказами, оскільки вони подані поза межами процесуально визначеного строку та з порушенням порядку подачі електронних доказів, та долучив їх до матеріалів справи. (3) Окрім цього представники відповідачів у судовому засіданні 09, 30 вересня та 25 листопада 2025 року під час допиту експертів були обмежені у часі, оскільки судове засідання 09 вересня 2025 року розпочалося з запізненням, а також суд знімав питання представників відповідачів до експертів. Також представник посилається на різні підходи (активність) суду під час допитів експертів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (4) Представник відповідачів також звернув увагу на судове засідання 02 грудня 2025 року, під час якого здійснювався допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , в ході яких суд надав можливість позивачу ставити свідкам питання, які не стосувались предмету дослідження в цій справі, та використати документи, які представникам відповідачів не відомі.
Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 40 ЦПК України).
Так, згідно із положеннями ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Відповідно до заяви про відвід в ході розгляду цивільної справи № 991/4379/25 колегією суддів ухвалено ряд процесуальних рішень та вчинено ряд дій, які, на переконання представника відповідачів, свідчать про наявність підстав для відводу колегії суддів. 
Відомості про те, що представником відповідачів раніше вже подавались заяви про відвід суду від розгляду справи № 991/4379/25, матеріали справи не містять.
Тому, суддя вважає, що заява про відвід колегії суддів від 16 грудня 2025 року може вважатися такою, що подана у межах строку, визначеного в абз. 2 ч. 3 ст. 39 ЦПК України.
Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.
Встановлено, що ухвалою колегії суддів Вищого антикорупційного суду від 17 грудня 2025 року визнано необґрунтованою заяву представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Писаренка О.О. про відвід колегії суддів (Задорожної Л.І., Федорова О.В. та Шкодіна Я.В.) від розгляду цивільної справи № 991/4379/25. Передано заяву за вх. № 58920/25-Вх від 16 грудня 2025 року разом з матеріалами справи № 991/4379/25 до управління документообігу та організаційного забезпечення апарату Вищого антикорупційного суду для визначення у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, судді, який має вирішити питання про відвід (т. 6 а.с. 133-134).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2025 року заяву про відвід колегії суддів Вищого антикорупційного суду у справі № 991/4379/25 (провадження 2/991/21/25) передано на розгляд судді Мовчан Н.В. (справа № 991/4379/25, провадження 2-ві/3/25) (т. 1 а.с. 9-10).
Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.
Керуючись вимогами ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суддя дійшов висновку про розгляд заяви представника відповідачів - адвоката Писаренка О.О. про відвід колегії суддів у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши доводи заяви про відвід колегії суддів та матеріали справи № 991/4379/25 (провадження 2/991/21/25), суддя дійшов таких висновків.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Водночас, згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Обґрунтовуючи наявність підстав для відводу колегії суддів, представник відповідачів посилався на порушення судом норм (принципів) процесуального права, що дає підстави для сумніву в неупередженості та об`єктивності суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При чому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.
Зазначене узгоджується також з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.
Також згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України»), важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Тобто, презумпція неупередженості судді/суду діє доти, доки не будуть представлені докази протилежного.
За матеріалами справи встановлено, що ухвалою колегії суддів Вищого антикорупційного суду від 16 травня 2025 року відкрите провадження у справі № 991/4379/25 та призначене підготовче засідання на 24 червня 2025 року о 16 год 00 хв (т. 5 а.с. 7-8).
15 липня 2025 року ухвалою колегії суддів Вищого антикорупційного суду закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. За результатами підготовчого судового засідання судом розглянуто ряд клопотань і заяв представників відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатів Шевченко Ю.Г. та Писаренка О.О. (т. 5 а.с. 127-132).
02 грудня 2025 року у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_3 (т. 6 а.с. 104-108).
Однак 15 грудня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання про повторний виклик свідка ОСОБА_3 для допиту (т. 6 а.с. 113-133зв).
У судовому засіданні 16 грудня 2025 року колегією суддів поставлено на обговорення клопотання позивача від 15 грудня 2025 року. Позивач підтримала подане клопотання та навела відповідні аргументи в обґрунтування необхідності повторного виклику ОСОБА_3 для допиту його як свідка. Представники відповідачів заперечували щодо задоволення клопотання позивача, навівши відповідні мотиви. Колегія суддів, заслухавши думку учасників провадження, ухвалою, що не оформлена окремим документом, задовольнила клопотання позивача, що підтверджується протоколом судового засідання та технічним записом до нього (т. 6 а.с. 121-122).
Тобто суд розглянув клопотання позивача, після заслуховування думки присутніх у судовому засіданні учасників, тобто в порядку ч. 12 ст. 230 ЦПК України, відповідно до якої свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному засіданні за його власною заявою, заявою сторін та інших учасників справи або з ініціативи суду. 
Посилання адвоката Писаренка О.О. на порушення судом вимог п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України про виклик у судове засідання свідків є помилковим, оскільки ця норма застосовується на стадії підготовчого засідання, тоді як питання повторного допиту свідка виникло на стадії розгляду справи по суті та врегульовано ч. 12 ст. 230 ЦПК України.
Також встановлено, що судове засідання 18 липня 2025 року було призначене на 13 год 15 хв та розпочате о 13 год 17 хв. Під час вирішення судом заяв та клопотань до початку розгляду справи по суті позивач, посилаючись на невизначенність часу виділеного для розгляду справи № 991/4379/25 у цей день, заявила клопотання про закінчення судового засідання о 14 год 45 хв, обґрунтовуючи це тим, що на 15 год 00 хв у неї як прокурора заплановано проведення процесуальних дій. Представники відповідачів Шевченко Ю.Г. та Писаренко О.О., які були присутні у судовому засіданні, не заперечували проти задоволення клопотання прокурора. О 14 год 44 хв судове засідання закінчено, розгляд справи відкладено на 21 липня 2025 року. Зазначені обставини підтверджуються протоколом судового засідання та технічним записом судового засідання (т. 5 а.с. 119-120).
Тобто, обставини завершення судового засідання 18 липня 2025 року, на які посилається адвокат Писаренко О.О. у заяві про відвід, не відповідають фактичним обставинам справи. 
Також, згідно з технічним записом судового засідання від 21 липня 2025 року, привітання, про яке зазначає представник відповідача у заяві про відвід, технічними носіями не зафіксовано.
Отже, навіть якщо мало місце привітання головуючого судді прокурора з призначенням на адміністративну посаду, то воно, вочевидь, відбулось у присутності інших учасників процесу, що саме по собі спростовує твердження адвоката Писаренка О.О. про близькі стосунки головуючого судді з прокурором. 
Доводи заявника про порушення судом принципу змагальності сторін та спотворення судом реальної позиції сторони відповідачів, а саме: задоволення клопотання позивача про витребування доказів поза межами підготовчого засідання, долучення до матеріалів справи письмові пояснення позивача та здійснення процедури допиту свідків та експертів у справі, зводяться до незгоди з прийнятими колегією суддів рішеннями та організацією процесу розгляду справи на стадії дослідження наданих сторонами доказів.
Так, згідно з вимогами ЦПК України питання щодо витребування доказів, хоча і має вирішуватися у ході проведення підготовчого провадження (п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України), однак процесуальний закон не містить заборон ініціювати клопотання про витребування доказів, а також вирішувати це питання у ході розгляду справи по суті для з`ясування всіх обставин справи.
Системний аналіз норм цивільного процесуального закону свідчить, що закон не містить заборони вирішувати клопотання про витребування доказів у ході розгляду справи по суті, позаяк положення ч. 8 ст. 83 ЦПК України передбачає право учасника справи обґрунтувати неможливість подання доказів у визначений законом строк. У випадку задоволення такого клопотання учасник справи не несе негативних наслідків у вигляді неприйняття доказів до розгляду судом.
Звертаю увагу, що неіснування певних доказів на момент постановлення рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції таких додаткових доказів незалежно від інших причин неподання позивачем цих доказів до суду. Ба більше, допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування. Тобто, витребування доказів на етапі судового розгляду по суті забезпечить (а) дотримання принципів системності та послідовності у діяльності судів, (b) можливість повно та неупереджено встановити усі обставини справи, які стосуються предмета доказування. Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11 вересня 2019 року в справі № 922/393/18 та від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20.
Відтак, суд може розглядати клопотання, зокрема про витребування доказів вже після завершення підготовчого провадження.
Окрім цього, суд під час розгляду справи по суті повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України).
Згідно з ч. 5 ст. 229 ЦПК України учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових і електронних доказів або протоколів їх огляду. 
Тобто право учасників під час дослідження доказів надавати пояснення (усні та письмові) прямо передбачене нормами Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.
Отже оцінка наданим учасниками справи доказам, у тому числі питанню щодо їх допустимості буде надана судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.
У той же час, відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.
Отже обставини, на які посилається представник відповідачів у заяві про відвід, є формою ведення головуючим суддею судового засідання.
Представник відповідачів вправі не погоджуватись із прийнятими процесуальними рішеннями суду та формою ведення судового процесу, проте така позиція не може бути визначальною в оцінці об`єктивності та неупередженості суду під час судового розгляду ( ч. 4 ст. 36 ЦПК України).
Не залишається поза увагою судді те, що представник відповідача після ухвалення судом судового рішення не позбавлений права на його апеляційне оскарження, у разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведення обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже наведені представником відповідачів - адвокатом Писаренком О.О. у заяві про відвід колегії суддів від 16 грудня 2025 року доводи про наявність сумнівів в об`єктивності складу суду при розгляді цивільної справи № 991/4379/25 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду заяви про відвід, оскільки ґрунтуються виключно на особистому сприйнятті представником відповідачів постановлених колегією суддів ухвал та організації судового процесу, а тому не є підставою для відводу колегії суддів в розумінні ч. 4 ст. 36 ЦПК України та не можуть бути витлумачені як прояв упередженості суду.
Будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості колегії суддів, не встановлено.
З огляду на викладене, суддя дійшов висновку, що заява про відвід колегії суддів є необґрунтованою, а тому підстави для її задоволення відсутні.
Керуючись ст. 2, 36, 39, 40, 44, 260, 261 ЦПК України, суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Писаренка О.О. про відвід колегії суддів від розгляду цивільної справи № 991/4379/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Н. В. Мовчан