ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/13164/24 пров. № А/857/10442/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Димарчук Т.М., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення 13 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправним рішення Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради (далі – Департамент) про відмову у призначенні та виплаті компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, від 16.08.2024 за №11.2-8.6/2252/2024; 
зобов`язати Департамент призначити та виплачувати ОСОБА_1 компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі №140/13164/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту від 16.08.2024 за №11.2-8.6/2252/2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Зобов`язано Департамент повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.08.2024 про призначення компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині рішення суду.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване рішення від 16.08.2024 за №11.2-8.6/2252/2024 з посиланням на акт проведення обстеження сім`ї від 07.08.2024 №506.
Оскільки матеріали адміністративної справи не містять висновку про результати комплексного обстеження уповноваженими особами визначення ступеня індивідуальних потреб ОСОБА_2 , яка потребує надання соціальних послуг, то зважаючи на дискрецію суб`єкта владних повноважень суд вважав належним способом захисту прав позивача визнання протиправним та скасування рішення Департаменту від 16.08.2024 за №11.2-8.6/2252/2024 та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 05.08.2024 про призначення компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Департаментом, який просив таке скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та обмежився лише формальними висновками. 
Висновок суду щодо неможливості здійснення догляду сестрою позивача ОСОБА_3 , оскільки вона працює та зайнята доглядом своєї дитини не відповідає фактичним обставинам справи. Судом не встановлювався вік дитини та чи потребує вона догляду будучи станом на момент розгляду справи повнолітньою. 
Дитина ОСОБА_4 – ОСОБА_5 є повнолітнім (згідно з витягом з реєстру Луцької міської територіальної громади дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та не потребує догляду. Тому було рекомендовано саме сестрі позивача здійснювати догляд та прийнято рішення про відмову в наданні соціальних послуг позивачу. 
Вважає оскаржуване рішення від 16.08.2024 таким, що прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Разом із тим, станом на сьогоднішній день на підставі звернення особи чоловічої статті призовного/мобілізаційного віку із заявою про призначення та виплати компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, орган який призначає вказану компенсацію повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про призначення фізичної особи як надавача соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. 
Станом на подання апеляційної скарги ОСОБА_2 (мама позивача) отримує соціальні послуги догляду в дома та натуральну допомогу від Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Луцької міської територіальної громади» згідно з укладеним договором про надання соціальних послуг від 27.02.2025 на підставі рішення про надання соціальних послуг від 24.02.2025 № 85/202, яке було прийняте відповідно до поданої заяви 18.02.2025 № 91/2025, . 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який проживає разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №050946 ОСОБА_2 встановлено довічно першу Б групу інвалідності загального захворювання.
Як зазначено у консультаційному висновку спеціаліста від 25.07.2024 та виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого за №001-0 від 15.05.2024, ОСОБА_2 має діагноз: високодиференційована аденокарцинома н/а відділу прямої кишки pt3N0M0 G1 стІІ, кл гр II. Стан після оперативного лікування та променевої терапії (2022р.) Функціональна колоностома.Сг правої нирки. ІХС: Стабільна стенокардія напруги ФК 2-3. ПІК (2014р.) ГХ ІІІст, стЗ, сср4. Наслідки перенесеного енцефаліту з частими симпатоадреналовими кризами, статико- координаторними порушеннями. УХС і післяінфарктний (2014) кардіосклероз. Стенокардія напруги. Систолічна аритмія. Пароксизми надшлуночкової тахікардії. Рекомендації лікаря-консультанта: Потреба в користуванні памперсами на постійній основі. 
Відповідно до медичного висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, №80/151 від 25.07.2024 ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
05.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовою заявою та відповідним пакетом документів стосовно виплати компенсації по догляду на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_2 , яка згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії потребує стороннього догляду.
07.08.2024 комісією Департаменту був складений акт проведення обстеження сім`ї за №506, згідно з яким під час проведеного за адресою АДРЕСА_1 обстеження були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (сестра позивача), 1971 р.н., яка є вдовою, має одну дитину та працює в Пенсійному фонді України, проживає у м. Луцьку. Відповідно до висновку-рекомендації про призначення (не призначення), компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, комісією рекомендовано звернутися ОСОБА_6 . 
16.08.2024 Департаментом прийнято рішення №11.2-8.6/2252/2024 про те, що ОСОБА_1 не має права на компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, з посиланням на акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.
Не погоджуючись із відмовою у призначенні компенсації, як фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки обґрунтованості висновку Департаменту про відсутність у ОСОБА_1 права на компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі на підставі акту про обстеженя матеріально-побутових умов сім`ї. 
При цьому наявність у матері позивача – ОСОБА_2 – потреби в отриманні соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи за станом здоров`я відповідачем не заперечується, а спірним залишається питання встановлення особи, яка має здійснювати такий догляд.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах регламентовано приписами Закону України “Про соціальні послуги” (далі - Закон №2671-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2671-VIII соціальні послуги надаються для досягнення таких цілей:
1) профілактика складних життєвих обставин;
2) подолання складних життєвих обставин;
3) мінімізація негативних наслідків складних життєвих обставин.
Основні принципи надання соціальних послуг встановлені положеннями статті 3 вказаного Закону, відповідно до яких надання соціальних послуг здійснюється на принципах:
1) дотримання прав людини, прав дитини та прав осіб з інвалідністю;
2) гуманізму;
3) забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків;
4) поваги до честі та гідності;
5) толерантності;
6) законності;
7) соціальної справедливості;
8) доступності та відкритості;
9) неупередженості та безпечності;
10) добровільності;
11) індивідуального підходу;
12) комплексності;
13) конфіденційності;
14) максимальної ефективності та прозорості використання надавачами соціальних послуг бюджетних та інших коштів;
15) забезпечення високого рівня якості соціальних послуг.
За правилами частини 6 статті 13 Закону №2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:
1) особами з інвалідністю I групи;
2) дітьми з інвалідністю;
3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;
4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;
5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Згідно із частиною 7 статті 13 Закону № 2671-VIII фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 (далі - Порядок №859).
Як передбачено у пункті 1 Порядку №859, він встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є: 
особами з інвалідністю I групи; 
дітьми з інвалідністю; 
громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 
невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 
дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги відповідно до переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1161.
Відповідно до пункту 3 Порядку №859 компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання / перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
За приписами пункту 7 Порядку №859 комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, здійснюється фахівцями уповноваженого органу разом із представниками закладу охорони здоров`я, надавачів соціальних послуг із залученням особи, яка потребує надання соціальних послуг, та/або її законного представника.
Показники, за якими здійснюється комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг (додаток до Порядку) визначаються на підставі вивчення питання щодо можливості виконання особою, яка потребує надання соціальних послуг, різних видів життєдіяльності здійснюється за допомогою анкетування, яке проводиться з використанням шкали оцінки можливості виконання елементарних дій (таблиця 1) та шкали оцінки можливості виконання складних дій (таблиця 2) з метою визначення: залежності від будь-якої сторонньої допомоги (фізичної, психологічної, нагляду); можливості самостійно задовольняти свої основні життєві потреби; ступеня залежності та передбачуваної тривалості індивідуальної потреби у сторонній допомозі, причини, що її викликають.
За результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, уповноваженим органом готується висновок за формою згідно з додатком. 
У відповідності до матеріалів справи Департамент при ухваленні рішення від 16.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні компенсації фізичним особам, які надають послуги з догляду на непрофесійній основі виходив із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, у якому було рекомендовано звернутися за компенсацією для здійснення догляду за ОСОБА_2 сестрі заявника – ОСОБА_3 .
При наданні оцінки обґрунтованості вказаному рішенню відповідача суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідно до пункту 1 Порядку № 859 компенсація за догляд призначається і виплачується фізичній особі, яка надає соціальні послуги особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 другу групу членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Як передбачено абзацом третім пункту 14 Порядку № 859, для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею складається акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями уповноваженого органу. Форма акта про проведення обстеження сім`ї затверджується Мінсоцполітики.
Форму акта про проведення обстеження сім`ї затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 29.01.2021 № 37, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22.02.2021 за № 221/35843. 
07.08.2024 для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею, було складено акт проведення обстеження сім`ї №506, яким встановлено факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Водночас у цьому ж акті зазначено, що ОСОБА_3 працює, має дитину та проживає у м. Луцьку (адреса не вказана).
Відповідно до долученої до апеляційної скарги інформації про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання (перебування) у житлі від 12.03.2025 вих.№4654 за наявними відомостями Реєстру Луцької міської територіальної громади ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживають у АДРЕСА_2 . 
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З урахуванням встановлених фактичних обставин та наведеного правового регулювання суд апеляційної інстанції вважає, що оспорюване ОСОБА_1 рішення департаменту від 16.08.2024 за №11.2-8.6/2252/2024 вказаним критеріям не відповідає, а відтак погоджується із судом першої інстанції про необхідність визнання такого протиправним і скасування. 
Водночас апеляційний суд вважає вірним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 з урахуванням дискреційних повноважень Департаменту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.08.2024 про призначення компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині рішення суду.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі №140/13164/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар