ф
РІШЕННЯ
Іменем України

03 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 990/179/25
адміністративне провадження № П/990/179/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І. В.,
суддів: Єресько Л. О., Кашпур О. В., Мацедонської В. Е., Уханенка С. А.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 990/179/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, про визнання протиправним та скасування рішення від 20 березня 2025 року № 590/0/15-25,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 20 березня 2025 року № 590/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Авдіївського міського суду Донецької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України».
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що рішенням від 20 березня 2025 року № 590/0/15-25 ВРП за результатами розгляду подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія) з рекомендацією від 03 вересня 2024 року № 136/ко-24 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Авдіївського міського суду Донецької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
3. Позивачка вказала, що на день ухвалення оскарженого рішення до складу ВРП входило 15 осіб, з них: 14 - призначені/обрані на посади члени ВРП та голова Верховного Суду, який входить до складу ВРП, у зв`язку із перебуванням на посаді голови Верховного Суду. Відповідно до статті 131 Конституції України та статті 18 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги. Разом із цим, Верховний Суд за змістом статті 5 Закону № 1798-VIII не є суб`єктом призначення чи обрання членів ВРП, а сам голова Верховного Суду входить до складу ВРП за посадою. На думку позивачки, при обчисленні кворуму та повноважності ВРП, голова Верховного Суду не враховується у питанні визначення повноважного складу і за прямою нормою закону не входить до кола п`ятнадцяти членів, що обираються чи призначаються різними суб`єктами та обумовлюють повноважність ВРП. Отже, позивачка вважає, що ВРП не є повноважною на ухвалення 20 березня 2025 року рішення щодо суддівської кар`єри ОСОБА_1 , зокрема її звільнення з посади судді.
4. Позивачка також указала, що під час оцінювання відповідності судді ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності ВККС України в аспекті притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 взяла до уваги: ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року, якою відновлено матеріали втраченої кримінальної справи № 1/259/44/2014 стосовно ОСОБА_1 ; постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року, ухвалену за результатами попереднього розгляду відновлених матеріалів кримінальної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 (з доповненнями) та прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи; вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 07 січня 2014 року стосовно ОСОБА_1 , ухваленого за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України). У той же час, поза увагою Комісії залишилось дослідження наступних документів: вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 жовтня 2012 року стосовно ОСОБА_1 ; постанова апеляційного суду Луганської області від 05 квітня 2013 року, яким скасовано вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 жовтня 2012 року; апеляційна скарга ОСОБА_1 від 12 лютого 2014 року та її захисника від 10 лютого 2014 року на вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 жовтня 2012 року. На переконання позивачки, аналіз усіх названих документів у сукупності та взаємозв`язку щодо кримінальної справи ОСОБА_1 , наявних в її суддівському досьє, не дозволяє дійти неупередженого та категоричного висновку про недоброчесну поведінку та порушення професійної етики ОСОБА_1 .
5. ОСОБА_1 звернула увагу, що оскаржує вирок з мотивів провокації та недопустимості проведених оперативно-технічних заходів в рамках оперативно-розшукової справи. Позивачка також указала, що відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року неможливо здійснити апеляційний перегляд вироку стосовно ОСОБА_1 за відсутності втрачених документів, якими обґрунтовано вирок, а саме: протоколу огляду грошових коштів від 03 листопада 2011 року, протоколу огляду помітки та вручення грошових коштів від 14 листопада 2011 року, протоколів обшуку від 14 листопада 2011 року, протоколів огляду від 14 листопада 2011 року. Водночас, як зауважила ОСОБА_1 , саме в цих документах містяться відомості, якими вона та її захисник обґрунтовують свою апеляцію, а з іншого боку відомості про нібито неналежну поведінку судді ОСОБА_1 при розгляді кримінальної справи № 28-30234. Отже, позивачка вказує на обґрунтованість своїх доводів щодо вчинення стосовно неї провокації неправомірної вигоди.
6. Обґрунтовуючи свою позицію, позивачка зазначила, що заслуговує на увагу активна поведінка ОСОБА_1 на досягнення остаточного вирішення кримінальної справи за її обвинуваченням та отримання реабілітуючого рішення, а також її відкритість перед ВККС України, оскільки саме ОСОБА_1 за власною ініціативою надала Комісії до суддівського досьє матеріали (вирок та інші документи) стосовно притягнення її до кримінальної відповідальності. Крім того, більше 10 років ОСОБА_1 не може реалізувати своє право доступу до правосуддя, яке захищається Конституцією України (статті 55, 129) та статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). З огляду на тривале та істотне порушення права на справедливий суд та ефективний спосіб правового захисту, ОСОБА_1 звернулась із скаргою до Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
7. ОСОБА_1 також зазначила, що на обґрунтування своїх рішень Комісія та ВРП послалися на суспільний резонанс притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, що шкодить авторитету правосуддя. У цьому контексті позивачка вважає, що варто прийняти до уваги наведені нею обґрунтування задоволеного відводу члена ВРП ОСОБА_2 , який саме своїми виступами в засобах масової інформації та соціальних мережах у 2019 році забезпечив розголос та суспільний резонанс з огляду на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень вирок щодо ОСОБА_1 не оприлюднений. Отже, на переконання позивачки, висновки ВККС України та ВРП про недотримання ОСОБА_1 професійної етики та доброчесності в аспекті притягнення її до кримінальної відповідальності не є обґрунтованими, збалансованими та неупередженими.
8. Крім того, за висновками ВККС України та ВРП, ОСОБА_1 отримувала ліквідне майно (квартири) в безкоштовне користування, що розцінено як прийняття подарунку. Водночас позивачка вважає, що висновки Комісії та ВРП про недоброчесну та неетичну поведінку ОСОБА_1 в питаннях оренди житла та декларування цього здійсненні без залучення Національного агентства з питань запобігання корупції, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суперечать Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII).
9. Позивачка також указала, що в оскаржуваному рішенні ВРП відсутнє належне обґрунтування підстав та мотивів звільнення судді ОСОБА_1 , оскільки текст оскарженого рішення фактично дублює рішення ВККС України від 03 вересня 2024 року № 136/ко-24 про внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді. Крім того, в оскарженому рішенні не викладена оцінка та мотиви відхилення заперечень, доводів і аргументів судді на свій захист, що на переконання позивачки, засвідчує упередженість ВРП та залишення без обговорення суттєвих обставин, як от: повноважність складу ВРП; наявність конфлікту інтересів щодо найскорішого розгляду подання про звільнення за відсутності повноважень; порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд при розгляді кримінального провадження в розумні строки; користування житлом в умовах вимушеного переїзду після початку війни; невмотивованість рішення ВККС України тощо.
Позиція інших учасників справи
10. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 ВРП зазначила, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, ВРП діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; рішення прийняте з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано ВРП. Рішення прийняте обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття; безсторонньо; добросовісно; розсудливо.
11. На думку ВРП, твердження позивачки про неповноважність складу ВРП є юридично помилковим, безпідставним та таким, що ґрунтується на хибному тлумаченні законодавства та не підтверджується судовою практикою. Голова Верховного Суду є членом ВРП, а отже, входить до складу членів ВРП, який враховується для визначення її повноважності. Таким чином, оскаржуване рішення ВРП прийнято повноважним складом ВРП, підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухвалені, а позивачка була належним чином повідомлена про засідання ВРП.
12. ВРП наголосила, що самі обставини та перебіг кримінальної справи стосовно судді ОСОБА_1 не були предметом оцінки та перевірки ВККС України. Водночас ВРП зауважила, що на стадії кваліфікаційного оцінювання ВККС України досліджувалися факти (явища) минулої поведінки судді ОСОБА_1 на підставі виявлення і визначення (нових) якостей (характеристик, ознак чи рис) судді, відповідно до яких формується висновок про його здатність бути суддею, у тому числі за критеріями доброчесності та професійної етики (рішення Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 9901/57/19). У зв`язку із ненабранням вироком законної сили ОСОБА_1 хоч і вважається невинуватою у вчиненні злочину, однак відомості, що містяться в матеріалах кримінальної справи, набули суспільного резонансу та шкодять авторитету правосуддя, оскільки проявами доброчесності судді є його незалежність, неупередженість, непідкупність, сумлінність, дотримання ним етичних норм, у тому числі бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті.
13. Разом з тим, у межах оцінки відповідності судді ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності ВККС України надала оцінку, зокрема, відомостям, наведеним у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
14. ВККС України дійшла висновку, що пояснення судді щодо неможливості укладення договору оренди житла у зв`язку з упередженим ставленням громадян до внутрішньо переміщених осіб дають підстави для висновку про недостатнє сприйняття суддею ОСОБА_1. фундаментальних засад доброчесності суддів.
15. На переконання ВРП, суддя ОСОБА_1. не доклала належних зусиль для того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, її поведінка була бездоганною, та не вжила належних і достатніх заходів для того, щоб бути обізнаною про свої майнові інтереси.
16. ВРП зауважила, що повноваження ВККС України стосовно кваліфікаційного оцінювання судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, який на постійній основі діє у вітчизняній системі судоустрою. При цьому оцінювання відбувається з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за встановленими законом критеріями, до яких належать компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика, доброчесність. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів ВККС України. Таким чином, жоден інший суб`єкт чи орган не може втручатися у здійснення суб`єктом владних повноважень своєї компетенції, зокрема компетенції ВККС України щодо оцінювання здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за встановленими законом критеріями.
17. ВРП зазначила, що матеріали кримінальної справи № 185/5783/21, матеріали досьє судді, її пояснення та загальнодоступна інформація, зокрема із вебсайту Національного агентства з питань запобігання корупції, свідчать, що висновки ВККС України ґрунтуються на інформації, яка підтверджується доказами, вони не є довільними та нераціональними.
18. ВРП указала, що, оцінивши в сукупності наведені в рішенні ВККС України факти та обставини, матеріали суддівського досьє, копію відеозапису співбесіди із суддею, ВРП дійшла висновку, що за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС України в порядку, встановленому Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), та в межах своїх дискреційних повноважень ухвалила вмотивоване рішення, яке містить обґрунтовані висновки щодо невідповідності судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 займаній посаді.
19. Отже ВРП вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
20. У зв`язку з викладеним ВРП просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову в повному обсязі.
Рух справи у Верховному Суді
21. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 08 травня 2025 року відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним і скасування рішення, вирішив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів, призначив справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Установлені у справі обставини та зміст спірних правовідносин
22. Указом Президента України від 28 липня 2010 року № 788/2010 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Авдіївського міського суду Донецької області строком на п`ять років.
23. 24 січня 2012 року ВККС України рішенням № 1/вп-12 відсторонила ОСОБА_1 від посади судді Авдіївського міського суду Донецької області у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності.
24. Рішенням Комісії від 09 квітня 2015 року № 16/зп-15 суддю Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 прикріплено до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.
25. 20 жовтня 2017 року ВККС України рішенням № 106/зп-17 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 .
26. Рішенням ВККС України від 11 червня 2018 року № 140/зп-18 визначено результати першого етапу «Іспит» кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді. Згідно із зазначеним рішенням ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
27. ОСОБА_1 пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
28. Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» повноваження членів ВККС України припинено. Повноважний склад Комісії сформовано 01 червня 2023 року.
29. З метою вирішення питання щодо продовження процедур оцінювання, передбачених Законом № 1402-VIII, на підставі рішення ВККС України від 20 липня 2023 року № 34/зп-23 здійснено повторний автоматизований розподіл справ між членами Комісії стосовно: осіб, п`ятирічний строк повноважень яких на посаді судді закінчився; осіб, призначених (обраних) на посаду судді та яких колегіями ВККС України визнано такими, що відповідають займаній посаді судді, проте відповідне питання винесено на розгляд Комісії у пленарному складі у зв`язку з надходженням висновку Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності; осіб, призначених (обраних) на посаду судді та стосовно яких накладено дисциплінарне стягнення, що передбачає проходження кваліфікаційного оцінювання для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; осіб, стосовно яких необхідно продовжити кваліфікаційне оцінювання на виконання судового рішення.
30. На підставі викладеного процедуру кваліфікаційного оцінювання стосовно судді ОСОБА_1 продовжено з етапу дослідження досьє та проведення співбесіди.
31. 02 липня 2024 року на адресу Комісії надійшов висновок ГРД, затверджений 30 червня 2024 року, про невідповідність судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
32. У висновку ГРД вказано, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, проте вирок не набрав законної сили, не переглянуто судом апеляційної інстанції у зв`язку із втратою матеріалів справи. Водночас, як зазначено у висновку, ГРД погодилася, що зазначена ситуація вказує на порушення права судді на справедливий суд. У висновку ГРД також зазначила, що згідно з деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020- 2023 роки, суддя ОСОБА_1. на праві тимчасового користування за усною домовленістю із власником користується квартирою в місті Києві, площа якої не відома, дата набуття права користування - 01 липня 2011 року. У деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до 2020 року цю квартиру не зазначено, однак вказано інші квартири, якими суддя теж користувалась безоплатно. Зважаючи на місцезнаходження квартир та на середньоринкову вартість оренди житла в місті Києві протягом 2015- 2023 років, ГРД вважає, що річна вартість оренди аналогічного житла за кожен рік перевищувала два (2015- 2022 роки) та чотири (2023 рік) прожиткові мінімуми для працездатних осіб.
33. 03 вересня 2024 року ВККС України у складі колегії провела співбесіду із суддею ОСОБА_1 . Під час проведення співбесіди, дослідження матеріалів суддівського досьє, зокрема висновку ГРД, письмових пояснень судді ОСОБА_1 , інших обставин, ВККС України встановила таке:
33.1 Генеральна прокуратура України 22 листопада 2011 року пред`явила ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.
33.2 Куйбишевський районний суд міста Донецька вироком від 22 жовтня 2012 року (справа № 1/259/44/2014) визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 05 квітня 2013 року вказаний вирок скасував, справу направив на новий судовий розгляд.
33.3 Куйбишевський районний суд міста Донецька вироком від 27 січня 2014 року визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину та засудив за частиною третьою статті 368 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади на строк 2 роки без конфіскації майна. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 3 роки та згідно зі статтею 76 КК України зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до зазначеного органу. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд стосовно ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишено без змін.
33.4 На вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 січня 2014 року обвинувачена та прокурор подали апеляційні скарги.
33.5 На стадії апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження було втрачено через проведення в липні 2014 року повномасштабної антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
33.6 Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 23 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_1 відновив втрачені матеріали кримінального провадження, зокрема вирок, який не набрав чинності.
33.7 Дніпровський апеляційний суд постановою від 24 лютого 2023 року відновлені матеріали кримінальної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 (з доповненнями) та прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи, поданими на вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 січня 2014 року стосовно ОСОБА_1 , повернув до суду першої інстанції - Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
34. У поясненнях під час кваліфікаційного оцінювання суддя ОСОБА_1. зазначила, що на той час остаточного судового рішення, яке набрало б законної сили, стосовно ОСОБА_1 суд не ухвалив. Незважаючи на відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження, Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 23 листопада 2021 року, яка набрала законної сили, суди продовжують вважати справу втраченою й такою, що не може бути розглянута.
35. На думку судді ОСОБА_1., рішення суду апеляційної інстанції про повернення матеріалів справи до суду першої інстанції унеможливлює завершення кримінальної справи та є порушенням ОСОБА_1 права з боку держави вже протягом 12,5 років.
36. Під час співбесіди із суддею ОСОБА_1., 03 вересня 2024 року та дослідження її досьє Комісія проаналізувала ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року, якою відновлено матеріали втраченої кримінальної справи № 1/259/44/2014 стосовно ОСОБА_1 , постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року, ухвалену за результатами попереднього розгляду відновлених матеріалів кримінальної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 (з доповненнями) та прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи; вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 січня 2014 року стосовно ОСОБА_1 , ухвалений за частиною третьою статті 368 КК України.
36.1 Відповідно до копії вироку Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 січня 2014 року на адресу Авдіївського міського суду Донецької області 16 травня 2011 року для розгляду по суті в порядку статті 232 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) надійшла кримінальна справа № 28-30234 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, яку прийняла до розгляду суддя цього суду ОСОБА_1.
36.2 У липні 2011 року (день і час досудове та судове слідство не встановили), щоб дізнатись про стан розгляду кримінальної справи за обвинуваченням його знайомого ОСОБА_3 за частиною другою статті 186 КК України ОСОБА_4 прибув до приміщення Авдіївського міського суду Донецької області, де спілкувався із суддею цього суду ОСОБА_1.
36.3 У розмові ОСОБА_1 повідомила останньому, що за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 вона може постановити обвинувальний вирок. Цим вироком ОСОБА_3 буде визнано винним у вчиненні злочину, йому буде призначено більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією частини другої статті 186 КК України.
36.4 У приміщенні Авдіївського міського суду Донецької області 25 липня 2011 року під час особистої зустрічі з ОСОБА_4 суддя ОСОБА_1. повідомила, що за умови передання їй грошових коштів в розмірі 6000 доларів США вона зможе постановити обвинувальний вирок, яким ОСОБА_3 буде визнано винним у вчиненні вказаного злочину, та на підставі статті 69 КК України призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією частини другої статті 186 КК України.
36.5 16 серпня 2011 року, тобто у день призначеного судового засідання у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, у приміщенні Авдіївського міського суду Донецької області під час особистої зустрічі з ОСОБА_4 суддя ОСОБА_1. повідомила, що за результатами розгляду кримінальної справи вона зможе постановити обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі. Водночас суддя ОСОБА_1. висунула умови, необхідні для застосування нею статті 69 КК України під час ухвалення вироку, а саме: повне визнання ОСОБА_3 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та повне відшкодування збитків, завданих внаслідок вчиненого ним злочину.
36.6 04 листопада 2011 року о 9:32, перебуваючи у службовому кабінеті НОМЕР_4 у приміщенні Авдіївського міського суду Донецької області, ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_1 одержала грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, що згідно з офіційним курсом іноземних валют, встановленим Національним банком України, станом на 04 листопада 2011 року становило 7980,7 грн. Отримана сума була частиною від обумовленої раніше суми (6000 доларів США) за ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією частини другої статті 186 КК України. Водночас суддя ОСОБА_1. визначила дату одержання решти грошових коштів - 14 листопада 2011 року о 12:00, у день чергового судового засідання у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 та ухвалення, з її слів, зазначеного обвинувального вироку. Бажаючи завершити свій злочинний умисел, суддя ОСОБА_1. висунула умову про необхідність передання їй ОСОБА_4 решти суми саме до початку розгляду нею цієї кримінальної справи.
36.7 14 листопада 2011 року о 12:44 ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні власного службового кабінету НОМЕР_4 в будівлі Авдіївського міського суду Донецької області, одержала від ОСОБА_4 решту обумовленої суми в розмірі 5000 доларів США, що згідно з офіційним курсом іноземних валют, встановленим Національним банком України, станом на 14 листопада 2011 року становило 39 911,5 грн.
36.8 Усього ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 47 892,20 грн, що більш ніж у п`ять разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
37. Комісія встановила, що в постанові Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року зазначено, що висновки про доведення вини обвинуваченої ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтував дослідженими під час судового розгляду та покладеними в основу вироку письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду грошових коштів від 03 листопада 2011 року, згідно з яким працівники ГУБОЗ МВС України оглянули грошові кошти в сумі 1000 доларів США купюрами по 100 доларів США (частина хабаря) та передали ОСОБА_4 для подальшого вручення ОСОБА_1 ;
- протоколом огляду, помітки та вручення грошових коштів від 14 листопада 2011 року, згідно з яким працівники ГУБОЗ МВС України оглянули грошові кошти в сумі 5000 доларів США купюрами по 100 доларів США та вручили для контрольованої передачі їх у якості хабаря судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 ;
- протоколом обшуку від 14 листопада 2011 року, відповідно до якого під час проведення обшуку службового кабінету судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 на приставному столі до робочого столу серед матеріалів цивільних і кримінальних справ виявлено грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які були попередньо вручені ОСОБА_4 ;
- протоколом обшуку від 14 листопада 2011 року, відповідно до якого під час проведення обшуку приміщення Авдіївського міського суду Донецької області було вилучено документи документообігу, які свідчать про надходження 16 травня 2011 року до Авдіївського міського суду Донецької області кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за частиною другою статті 186 КК України, яка перебувала у провадженні судді ОСОБА_1 , а також вилучено належним чином завірені копії та оригінали документів особової справи ОСОБА_1 ;
- протоколом огляду від 14 листопада 2011 року, згідно з яким було оглянуто матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за частиною другою статті 186 КК України, серед документів вказаної справи виявлено та оглянуто доповідну записку від 14 листопада 2011 року секретаря судового засідання Авдіївського міського суду Донецької області Лисенко Л. М., з якої вбачається, що під час розгляду зазначеної кримінальної справи ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, просив суд розглянути справу у скороченому порядку, відмовився від послуг захисника ОСОБА_5 та після проголошення вироку у присутності конвою відмовився від написання заяви про відмову від послуг захисника та від написання заяви про розгляд справи у скороченому порядку;
- протоколами огляду легалізованих матеріалів, отриманих 04 та 14 листопада 2011 року під час проведення ОТЗ відносно судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 (на яких зафіксовано інформацію щодо обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_1 злочину за частиною третьою статті 368 КК України).
38. ВККС України також встановила, що Павлоградський міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалою від 23 листопада 2021 року відновив такі матеріали втраченого кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 :
- супровідний лист за підписом судді Якубенко О. Б. від 26 березня 2014 року, яким надіслано кримінальну справу разом із додатками за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною третьою статті 368 КК України з апеляціями захисника, прокурора та засудженої до Апеляційного суду Луганської області з Куйбишевського районного суду міста Донецька;
- протокол усної заяви про скоєння злочину від 03 листопада 2011 року від ОСОБА_4 , прийнятої старшим оперуповноваженим ОВС АКБ ГУБОЗ МВС України підполковником міліції ОСОБА_6 ;
- пояснення ОСОБА_4 від 03 листопада 2011 року, відібрані старшим оперуповноваженим ОВС АКБ ГУБОЗ МВС України підполковником міліції ОСОБА_6 ;
- протокол огляду та добровільної видачі від 03 листопада 2011 року, складений старшим оперуповноваженим ОВС АКБ ГУБОЗ МВС України підполковником міліції ОСОБА_6 , а саме диктофона «Олімпус» НОМЕР_1 »;
- довідку щодо перевірки законності заведення ОРС від 10 листопада 2011 року, складену старшим прокурором відділу 04/3/1/1 ОСОБА_7 ;
- протокол обшуку від 14 листопада 2011 року трикімнатної квартири по АДРЕСА_1 , площею 69 метрів квадратних, який розпочато о 15:08 та закінчено о 16:50;
- супровідний лист старшого слідчого ОСОБА_8 , який направив на відповідальне зберігання грошові кошти - 100 доларів США серії НОМЕР_2 ;
- квитанцію до прибуткового касового ордера від 13 лютого 2012 року, відповідно до якої прийнято від ОСОБА_6 у кримінальній справі № 49-3331 100 доларів США;
- протокол очної ставки від 15 листопада 2011 року, місце проведення - місто Донецьк, відповідно до якого слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 у приміщенні слідчого відділу прокуратури Донецької області між підозрюваною ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_4 ;
- постанову від 25 листопада 2011 року, якою визнано речовим доказом диктофон «Olympus-digital voice Recorder VN-4100 PC» з наявним на ньому аудіозаписом розмови, яка відбулася 16 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;
- супровідний лист Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю на ім`я слідчого з особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про направлення легалізованих матеріалів, отриманих 04 листопада 2011 року та 14 листопада 2011 року під час проведення оперативно-технічних заходів щодо ОСОБА_1 ;
- постанову про приєднання до кримінальної справи речових доказів від 22 березня 2012 року, відповідно до якої визнано речовими доказами носії інформації, на яких зафіксовані матеріали проведених ОРЗ щодо судді ОСОБА_1 у справі № 49-3331;
- постанову слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 11 січня 2012 року, якою у справі № 49-3331 призначено судово-хімічну експертизу грошових коштів, змивів з рук ОСОБА_1 ;
- висновок експерта від 03 лютого 2012 року № 15хс;
- постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 07 лютого 2012 року, відповідно до якої предмет хабаря - 5000 доларів США, зразки хімічної речовини, якою вони були помічені, змиви з рук ОСОБА_1 , зразок чистого ватного тампона визнано речовими доказами;
- супровідний лист слідчого ОСОБА_8 від 07 лютого 2012 року до директора ДФЗБО МВС України ОСОБА_9 , яким направлено на відповідальне зберігання грошові кошти в сумі 5000 доларів США;
- фотокопія квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 13 лютого 2012 року, відповідно до якої прийнято від ОСОБА_6 у кримінальній справі № 49-3331 5000 доларів США;
- постанову заступника Генерального прокурора України Гаврилюка М. І. від 11 листопада 2011 року, відповідно до якої порушено справу щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України;
- постанову від 23 листопада 2011 року слідчого ОСОБА_8 на трьох сторінках, якою 100 доларів США серії НОМЕР_3 R визнано речовими доказами, приєднано до справи речові докази та передано їх на відповідальне зберігання;
- обвинувальний висновок від 30 березня 2012 року, складений у місті Києві стосовно ОСОБА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України в справі № 49-3331, затверджений заступником Генерального прокурора України Блажівським Є. М. 03 квітня 2012 року;
- лист заступника Генерального прокурора Є. Блажівського на адресу Голови Верховного Суду України про направлення кримінальної справи № 49-3331 за обвинуваченням судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1. до іншого суду загальної юрисдикції, від 03 квітня 2012 року;
- лист Голови Верховного Суду України від 06 квітня 2012 року, яким кримінальну справу щодо ОСОБА_1 скеровано до Куйбишевського районного суду Донецької області;
- вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька під головуванням судді Якубенка О. Б., за участю секретаря Заікіній-Манолі О. Г., за участю прокурора Мамукі О. В., захисника Кашпура В. М., підсудної ОСОБА_1 за частиною третьою статті 368 КК України від 27 січня 2014 року.
39. ВККС України встановила, що інформація, яку містять відновлені матеріали кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 , ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року, постанова Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року, вказує на невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики.
40. Стосовно доводів ГРД, що суддя ОСОБА_1. отримувала ліквідне майно (квартири) в безкоштовне користування, Комісія встановила таке.
40.1 У деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2014- 2018 роки ОСОБА_1 зазначала місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дата набуття такого права - 15 липня 2014 року.
40.2 У декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік ОСОБА_1 зазначила місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дату набуття такого права не зазначено.
40.3 У деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020- 2023 роки ОСОБА_1 зазначала місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дата набуття такого права - 01 липня 2011 року.
41. ОСОБА_1 пояснила, що влітку 2014 року вимушена була залишити місто Донецьк через окупацію та переїхати з родиною до міста Києва, про що повідомила Генеральну прокуратуру України, органи поліції та суд. Крім того, суддя ОСОБА_1. наголошувала, що власники квартир, у яких вона проживала й проживає в місті Києві, - різні люди, які не є її родичами чи близькими особами, проте жодного разу вона не укладала з ними будь-яких письмових договорів щодо користування їхнім майном. Зазначене, на думку ОСОБА_1 , обумовлене тим, що з 2014 року мало місце упереджене ставлення власників майна до осіб, які мали реєстрацію в місті Донецьку та місті Луганську, тому знайти житло було складно. Наразі власники квартир здебільшого відмовляються укладати офіційний договір оренди житла з унормованими правами й обов`язками сторін такого договору. Таким чином, не укладаючи жодних письмових договорів користування майном, не маючи прав і обов`язків орендаря, у своїх деклараціях вона й зазначала чесно про те, що мало місце інше тимчасове користування майном за усною домовленістю з власником у зв`язку з цим нею не зазначалися і видатки на утримання майна.
42. ВККС України вказала, що суддя ОСОБА_1. обізнана зі встановленими вимогами до стандартів етичної поведінки, які покладають на неї обов`язки судді, а також з вимогами Закону № 1700-VII, тому не могла не знати, що їх недотримання матиме негативний вплив на рівень суспільної довіри до суду.
43. Комісія негативно оцінила пояснення судді ОСОБА_1. щодо неможливості укладення договору оренди житла у зв`язку з упередженим ставленням громадян до внутрішньо переміщених осіб, оскільки цей факт нічим не підтверджено.
44. ВККС України виснувала, що досліджені матеріали суддівського досьє, співбесіда із суддею ОСОБА_1. дають ВККСУ підстави оцінити відповідність судді досліджуваним критеріям професійної етики та доброчесності у 0 балів.
45. За результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 отримала 319,875 бала, що становить менш ніж 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
46. ВККС України дійшла висновку про невідповідність судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 займаній посаді.
47. 03 вересня 2024 року Комісія прийняла рішення № 136/ко-24 «Про дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді», яким: визначила, що суддя Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді набрала 319,875 бала; визнала суддю Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді; внесла подання до ВРП про звільнення судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 з посади.
48. 10 жовтня 2024 року до ВРП за вх. № 11930/0/8-24 надійшло подання Комісії з рекомендацією від 03 вересня 2024 року № 136/ко-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Авдіївського міського суду Донецької області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
49. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між членами ВРП від 10 жовтня 2024 року зазначене подання передано члену ВРП ОСОБА_10 для розгляду.
50. Розгляд справи призначався на 20 лютого, 06 березня та 20 березня 2025 року.
51. У засіданні ВРП 20 березня 2025 року взяли участь суддя Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 та її представник - адвокат Подосінов А. О., які надали пояснення з приводу обставин, наведених у рішенні ВККС України від 03 вересня 2024 року № 136/ко-24.
52. ВРП рішенням від 20 березня 2025 року № 590/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Авдіївського міського суду Донецької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України» звільнила ОСОБА_1 з посади судді Авдіївського міського суду Донецької області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
53. Уважаючи протиправним указане рішення ВРП, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка доводів позовної заяви та аргументів учасників справи
54. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
55. Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
56. За змістом підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
57. Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС України в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС України.
58. За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС України.
59. На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішеннями Комісії від 03 та 04 листопада 2016 року № 143/зп-16 та № 144/зп-16 відповідно затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення), а також Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
60. Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII підставою для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.
61. Як убачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2017 року ВККС України рішенням № 106/зп-17 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 .
62. Рішенням Комісії від 11 червня 2018 року № 140/зп-18 визначено результати першого етапу «Іспит» кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді. Відповідно до вказаного рішення ОСОБА_1 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
63. За змістом пунктів 1, 2 і 4 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.
Показники відповідності суддів критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та в сукупності.
Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності професійної етики та доброчесності.
64. У пункті 5 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 визначено максимально можливий бал оцінювання за кожним з критеріїв, зокрема: за критерієм компетентності - 500 балів (у т. ч. професійна компетентність - 300 балів, особиста компетентність - 100 балів, соціальна компетентність - 100 балів), за критерієм професійної етики - 250 балів, за критерієм доброчесності - 250 балів.
65. Пунктами 10 та 11 розділу V Положення № 143/зп-16 встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
66. З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2024 року Комісія прийняла рішення № 136/ко-24 «Про дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді», яким: визначила, що суддя Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді набрала 319,875 бала; визнала суддю Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді; внесла подання до ВРП про звільнення судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 з посади.
67. 10 жовтня 2024 року до ВРП за вх. № 11930/0/8-24 надійшло подання Комісії з рекомендацією від 03 вересня 2024 року № 136/ко-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Авдіївського міського суду Донецької області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
68. На підставі пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні ВРП у пленарному складі на підставі подання ВККС у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.
69. Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
70. Відповідно до статті 18 Закону № 1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.
71. Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
72. Частиною першою статті 56 Закону № 1798-VIII визначено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
73. На підставі частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
74. Відповідно до частин першої, другої статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.
75. Рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
76. Відповідно до пункту 17.4-1 глави 17 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядається Радою в пленарному складі на підставі подання ВККС в порядку, визначеному статтею 56 Закону.
77. Пунктом 17.6 глави 17 Регламенту визначено, що за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126, підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, Рада ухвалює вмотивоване рішення, яке викладається у письмовій формі, підписується усіма її членами, що брали участь у його ухваленні.
78. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема вказала, що ВРП не є повноважною на ухвалення 20 березня 2025 року рішення щодо суддівської кар`єри ОСОБА_1 , оскільки, на думку позивачки, при обчисленні кворуму та повноважності ВРП, голова Верховного Суду не враховується у питанні визначення повноважного складу і за прямою нормою закону не входить до кола п`ятнадцяти членів, що обираються чи призначаються різними суб`єктами та обумовлюють повноважність ВРП.
79. Частиною другою статті 131 Конституції України, якій кореспондує частина перша статті 5 Закону № 1798-VIII, визначено, що ВРП складається з двадцяти одного члена, з яких десятьох - обирає з`їзд суддів України з числа суддів чи суддів у відставці, двох - призначає Президент України, двох - обирає Верховна Рада України, двох - обирає з`їзд адвокатів України, двох - обирає всеукраїнська конференція прокурорів, двох - обирає з`їзд представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ. Голова Верховного Суду входить до складу ВРП за посадою.
80. За правилами статті 18 Закону № 1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п`ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.
81. За змістом частини першої статті 26 Закону № 1798-VIII ВРП діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.
82. На підставі частини першої статті 5, частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
83. Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 1798-VIII рішення ВРП ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП, якщо інше не визначено цим Законом.
84. Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 20 березня 2025 року № 26 та ксерокопія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що під час розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді участь у засіданні та голосуванні брали 13 членів ВРП, які проголосували за рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді. Рішення ВРП підписане всіма її членами, які брали участь у його ухваленні.
85. Указані ОСОБА_1 доводи щодо повноважності ВРП ґрунтуються на хибному тлумаченні наведених норм чинного законодавства та не є підставою для скасування оскарженого рішення ВРП, оскільки законодавством чітко передбачено, що Голова Верховного Суду входить до складу ВРП за посадою, яка в свою чергу складається з двадцяти одного члена за законом.
86. Отже, визначальним для встановлення повноважності (кворуму) ВРП є наявність у складі ВРП 15 членів, більшість з яких становлять судді, а не спосіб формування цього органу.
87. Таким чином, відсутні підстави, визначені пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
88. Оцінюючи рішення ВРП від 20 березня 2025 року № 590/0/15-25 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що в межах розгляду подання Комісії з рекомендацією про звільнення судді з посади, ВРП не може обмежитися формальним погодженням із висновками ВККС України, оскільки вказана норма статті 57 Закону № 1798-VIII зобов`язує відповідача у своєму рішенні навести посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
89. Предмет судового контролю у цій категорії справ не є повторним кваліфікаційним оцінюванням судді та не передбачає підміни дискреційних повноважень ВККС України щодо оцінки за критеріями компетентності, професійної етики й доброчесності. Така підміна, ураховуючи те, що позивачка не оскаржувала відповідне рішення Комісії, була б несумісною з конституційно визначеною моделлю розподілу повноважень органів суддівського врядування, на що неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду у спорах щодо процедур добору/оцінювання та меж судового втручання.
90. Разом із цим, зміст пункту 3 частини другої статті 57 Закону №1798-VIII вимагає від суду не формальної, а ефективної перевірки того, чи не обмежилася ВРП формальним погодженням із висновками ВККС України, а здійснила власну оцінку подання в межах її компетенції, оскільки закон прямо зобов`язує ВРП мотивувати рішення про звільнення судді відповідними посиланнями і мотивами.
91. Як указано вище, 10 жовтня 2024 року до ВРП за вх. № 11930/0/8-24 надійшло подання Комісії з рекомендацією від 03 вересня 2024 року № 136/ко-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Авдіївського міського суду Донецької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
92. 20 березня 2025 року ВРП прийняла рішення № 590/0/15-25 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Авдіївського міського суду Донецької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
93. Зі змісту спірного рішення ВРП від 20 березня 2025 року № 590/0/15-25 убачається, що мотивами його ухвалення були такі обставини.
93.1 З метою вирішення питання щодо продовження процедур оцінювання, передбачених Законом № 1402-VIII, на підставі рішення ВККС України від 20 липня 2023 року № 34/зп-23 здійснено повторний автоматизований розподіл справ між членами ВККС України стосовно: осіб, п`ятирічний строк повноважень яких на посаді судді закінчився; осіб, призначених (обраних) на посаду судді та яких колегіями ВККС України визнано такими, що відповідають займаній посаді судді, проте відповідне питання винесено на розгляд ВККС України в пленарному складі у зв`язку з надходженням висновку Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності; осіб, призначених (обраних) на посаду судді та стосовно яких накладено дисциплінарне стягнення, що передбачає проходження кваліфікаційного оцінювання для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді; осіб, стосовно яких необхідно продовжити кваліфікаційне оцінювання на виконання судового рішення.
93.2 Процедуру кваліфікаційного оцінювання стосовно судді ОСОБА_1 продовжено з етапу дослідження досьє та проведення співбесіди.
93.3 На адресу ВККС України 02 липня 2024 року надійшов висновок ГРД, затверджений 30 червня 2024 року, про невідповідність судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.
93.4 У висновку ГРД вказано, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, проте вирок не набрав законної сили, не переглянуто судом апеляційної інстанції у зв`язку із втратою матеріалів справи.
93.5 ГРД також зазначила, що згідно з деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020- 2023 роки, суддя ОСОБА_1. на праві тимчасового користування за усною домовленістю із власником користується квартирою в місті Києві, площа якої не відома, дата набуття права користування - 1 липня 2011 року. У деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до 2020 року цю квартиру не зазначено, однак вказано інші квартири, якими суддя теж користувалась безоплатно. Зважаючи на місцезнаходження квартир та на середньоринкову вартість оренди житла в місті Києві протягом 2015- 2023 років, ГРД вважає, що річна вартість оренди аналогічного житла за кожен рік перевищувала два (2015- 2022 роки) та чотири (2023 рік) прожиткові мінімуми для працездатних осіб.
93.6 Під час оцінювання відповідності судді ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності ВККС України надала оцінку висновку ГРД, поясненням ОСОБА_1 й інформації про притягнення судді до кримінальної відповідальності та встановила, зокрема, таке.
93.7 Генеральна прокуратура України 22 листопада 2011 року пред`явила ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.
93.8 Куйбишевський районний суд міста Донецька вироком від 22 жовтня 2012 року (справа № 1/259/44/2014) визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 05 квітня 2013 року вказаний вирок скасував, справу направив на новий судовий розгляд.
93.9 Куйбишевський районний суд міста Донецька вироком від 27 січня 2014 року визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину та засудив за частиною третьою статті 368 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади на строк 2 роки без конфіскації майна. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 3 роки та згідно зі статтею 76 КК України зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до зазначеного органу. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд стосовно ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишено без змін.
93.10 На вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 січня 2014 року обвинувачена та прокурор подали апеляційні скарги.
93.11 На стадії апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження було втрачено через проведення в липні 2014 року повномасштабної антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
93.12 Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалою від 23 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_1 відновив втрачені матеріали кримінального провадження, зокрема вирок, який не набрав чинності.
93.13 Дніпровський апеляційний суд постановою від 24 лютого 2023 року відновлені матеріали кримінальної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 (з доповненнями) та прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи, поданими на вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 січня 2014 року стосовно ОСОБА_1 повернув до суду першої інстанції - Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
93.14 ВККС України встановила, що Павлоградський міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалою від 23 листопада 2021 року відновив такі матеріали втраченого кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 :
- супровідний лист за підписом судді Якубенко О. Б. від 26 березня 2014 року, яким надіслано кримінальну справу разом із додатками за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною третьою статті 368 КК України з апеляціями захисника, прокурора та засудженої до Апеляційного суду Луганської області з Куйбишевського районного суду міста Донецька;
- протокол усної заяви про скоєння злочину від 03 листопада 2011 року від ОСОБА_4 , прийнятої старшим оперуповноваженим ОВС АКБ ГУБОЗ МВС України підполковником міліції ОСОБА_6 ;
- пояснення ОСОБА_4 від 03 листопада 2011 року, відібрані старшим оперуповноваженим ОВС АКБ ГУБОЗ МВС України підполковником міліції ОСОБА_6 ;
- протокол огляду та добровільної видачі від 03 листопада 2011 року, складений старшим оперуповноваженим ОВС АКБ ГУБОЗ МВС України підполковником міліції ОСОБА_6 , а саме диктофона «Олімпус» НОМЕР_1 »;
- довідку щодо перевірки законності заведення ОРС від 10 листопада 2011 року, складену старшим прокурором відділу 04/3/1/1 ОСОБА_7 ;
- протокол обшуку від 14 листопада 2011 року трикімнатної квартири АДРЕСА_5 площею 69 метрів квадратних, який розпочато о 15:08 та закінчено о 16:50;
- супровідний лист старшого слідчого ОСОБА_8 , який направив на відповідальне зберігання грошові кошти - 100 доларів США серії НОМЕР_2 ;
- квитанцію до прибуткового касового ордера від 13 лютого 2012 року, відповідно до якої прийнято від ОСОБА_6 у кримінальній справі 49-3331 100 доларів США;
- протокол очної ставки від 15 листопада 2011 року, місце проведення - місто Донецьк, відповідно до якого слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 у приміщенні слідчого відділу прокуратури Донецької області між підозрюваною ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_4 ;
- постанову від 25 листопада 201 року, якою визнано речовим доказом диктофон «Olympus-digital voice Recorder VN-4100 PC» з наявним на ньому аудіозаписом розмови, яка відбулася 16 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;
- супровідний лист Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю на ім`я слідчого з особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про направлення легалізованих матеріалів, отриманих 04 листопада 2011 року та 14 листопада 2011 року під час проведення оперативно-технічних заходів щодо ОСОБА_1 ;
- постанову про приєднання до кримінальної справи речових доказів від 22 березня 2012 року, відповідно до якої визнано речовими доказами носії інформації, на яких зафіксовані матеріали проведених ОРЗ щодо судді ОСОБА_1 у справі № 49-3331;
- постанову слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 11 січня 2012 року, якою у справі № 49-3331 призначено судово-хімічну експертизу грошових коштів, змивів з рук ОСОБА_1 ;
- висновок експерта від 3 лютого 2012 року № 15хс;
- постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 07 лютого 2012 року, відповідно до якої предмет хабаря - 5000 доларів США, зразки хімічної речовини, якою вони були помічені, змиви з рук ОСОБА_1 , зразок чистого ватного тампона визнано речовими доказами;
- супровідний лист слідчого ОСОБА_8 від 07 лютого 2012 року до директора ДФЗБО МВС України ОСОБА_9 , яким направлено на відповідальне зберігання грошові кошти в сумі 5000 доларів США;
- фотокопія квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 13 лютого 2012 року, відповідно до якої прийнято від ОСОБА_6 у кримінальній справі № 49-3331 5000 доларів США;
- постанову заступника Генерального прокурора України Гаврилюка М. І. від 11 листопада 2011 року, відповідно до якої порушено справу щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України;
- постанову від 23 листопада 2011 року слідчого ОСОБА_8 на трьох сторінках, якою 100 доларів США серії НОМЕР_3 R визнано речовими доказами, приєднано до справи речові докази та передано їх на відповідальне зберігання;
- обвинувальний висновок від 30 березня 2012 року, складений у місті Києві стосовно ОСОБА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України в справі № 49-3331, затверджений заступником Генерального прокурора України Блажівським Є. М. 03 квітня 2012 року;
- лист заступника Генерального прокурора Є. Блажівського на адресу Голови Верховного Суду України про направлення кримінальної справи № 49-3331 за обвинуваченням судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1. до іншого суду загальної юрисдикції, від 03 квітня 2012 року;
- лист Голови Верховного Суду України від 06 квітня 2012 року, яким кримінальну справу щодо ОСОБА_1 скеровано до Куйбишевського районного суду Донецької області;
- вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька під головуванням судді Якубенка О. Б., за участю секретаря Заікіній-Манолі О. Г., за участю прокурора Мамукі О. В., захисника Кашпура В. М., підсудної ОСОБА_1 за частиною третьою статті 368 КК України від 27 січня 2014 року.
93.15 ВККС України дійшла висновку, що перебіг кримінальної справи № 1/259/44/2014 не має визначального значення у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1. Натомість Комісія може і зобов`язана вирішувати питання про відповідність дій судді критеріям доброчесності та професійної етики, надаючи самостійну оцінку таким діям та встановленим у кримінальній справі обставинам.
93.16 ВККС України зауважила, що хоч суддя ОСОБА_1. у зв`язку з ненабранням вироком законної сили вважається невинуватою у вчиненні злочину, однак відомості, що містяться в матеріалах кримінальної справи, набули суспільного резонансу та шкодять авторитету правосуддя. Інформація, яку містять відновлені матеріали кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 , ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року, постанова Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2023 року, вказує на невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики.
93.17 Стосовно доводів ГРД, що суддя ОСОБА_1. отримувала ліквідне майно (квартири) в безкоштовне користування, ВККС України встановила, що:
- у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2014- 2018 роки ОСОБА_1 зазначала місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дата набуття такого права - 15 липня 2014 року;
- у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік ОСОБА_1 зазначила місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дату набуття такого права не зазначено;
- у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020- 2023 роки ОСОБА_1 зазначала місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дата набуття такого права - 01 липня 2011 року;
93.18 ОСОБА_1 указала, що не укладаючи жодних письмових договорів користування майном, не маючи прав і обов`язків орендаря, у деклараціях суддя ОСОБА_1 зазначала чесно про інше тимчасове користування майном за усною домовленістю з власником, у зв`язку із чим не зазначала також видатків на утримання майна.
93.19 На переконання ВККСУ, суддя ОСОБА_1 обізнана з вимогами до стандартів етичної поведінки, які покладають на неї обов`язки судді, а також з вимогами Закону № 1700-VII, тому не могла не знати, що їх недотримання матиме негативний вплив на рівень суспільної довіри до суду. У письмових поясненнях та під час співбесіди суддя ОСОБА_1. зазначала, що може документально підтвердити оплату власникам житла за користування їх майном, однак жодних доказів ВККС України надано не було.
93.20 ВККС України виснувала, що досліджені матеріали суддівського досьє, співбесіда із суддею ОСОБА_1. дають Комісії підстави оцінити відповідність судді досліджуваним критеріям професійної етики та доброчесності у 0 балів. За результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 отримала 319,875 бала, що становить менш ніж 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
93.21 Комісія дійшла висновку про невідповідність судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 займаній посаді.
94. ВРП в оскарженому рішенні від 20 березня 2025 року № 590/0/15-25 указала, що матеріали кримінальної справи № 185/5783/21 (провадження № 1-вп/185/3/21), матеріали досьє судді, її пояснення та загальнодоступна інформація, зокрема із вебсайту Національного агентства з питань запобігання корупції, свідчать, що висновки ВККС України ґрунтуються на інформації, яка підтверджується доказами, вони не є довільними та нераціональними.
95. ВРП зазначила, що в рішенні ВККС України вказала, що показники критеріїв професійної етики та доброчесності судді ОСОБА_1 не відповідають пунктам 8, 9 глави 2 розділу ІІ Положення. Таким чином, ВККС України обґрунтувала наявність обставин, які вона розцінила як докази невідповідності судді вимогам професійної етики та доброчесності, що згідно з підпунктами 5.2 та 5.3 глави 6 розділу ІІ Положення виключає можливість виставлення оцінки іншої, ніж 0, за кожним із названих критеріїв.
96. Оцінивши в сукупності наведені в рішенні ВККС України факти та обставини, матеріали суддівського досьє, копію відеозапису співбесіди із суддею, ВРП дійшла висновку, що за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС України в порядку, встановленому Законом № 1402-VIII та в межах своїх дискреційних повноважень ухвалила вмотивоване рішення, яке містить обґрунтовані висновки щодо невідповідності судді Авдіївського міського суду Донецької області ОСОБА_1 займаній посаді.
97. ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог вказала, що поза увагою Комісії залишилось дослідження наступних документів: вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 жовтня 2012 року стосовно ОСОБА_1 ; постанова апеляційного суду Луганської області від 05 квітня 2013 року, яким скасовано вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 жовтня 2012 року; апеляційна скарга ОСОБА_1 від 12 лютого 2014 року та її захисника від 10 лютого 2014 року на вирок Куйбишевського районного суду міста Донецька від 27 жовтня 2012 року. На переконання позивачки, аналіз усіх названих документів у сукупності та взаємозв`язку щодо кримінальної справи ОСОБА_1 , наявних в її суддівському досьє, не дозволяє дійти неупередженого та категоричного висновку про недоброчесну поведінку та порушення професійної етики ОСОБА_1 . Крім того, позивачка звернула увагу, що оскаржує вирок з мотивів провокації та недопустимості проведених оперативно-технічних заходів в рамках оперативно-розшукової справи (вирок не набрав законної сили). На переконання позивачки, висновки ВККС України та ВРП про недотримання ОСОБА_1 професійної етики та доброчесності в аспекті притягнення її до кримінальної відповідальності не є обґрунтованими, збалансованими та неупередженими.
98. Із цього приводу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає таке.
99. Відповідно до статті 1 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.
100. Згідно зі статтею 3 цього Кодексу суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.
101. Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схваленими Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, передбачено, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві. Дотримання етичних норм, демонстрація дотримання етичних норм є невід`ємною частиною діяльності суддів. Суддя дотримується етичних норм, не допускаючи прояву некоректної поведінки при здійсненні будь-якої діяльності, що пов`язана з його посадою.
102. За змістом статті 14 Кодексу суддівської етики суддя не має допускати позапроцесуальних взаємовідносин з учасниками судового процесу у справі, що перебуває у його / її провадженні.
Суддя має уникати поведінки, що може викликати сумнів чи створити враження про наявність у судді прихильності чи упередженого ставлення до учасників справи чи їх представників.
103. Таким чином, суддя має дотримуватись високих стандартів поведінки та не вчиняти дій, які підривають авторитет правосуддя. Суддя повинен поважати закон, додержуватися його та за будь-яких обставин дбати про те, щоб його дії сприяли зміцненню суспільної довіри до судових органів. Поведінка судді має відповідати високому статусу його посади. 
104. При цьому, суддя не має допускати позапроцесуальних взаємовідносин з учасниками судового процесу у справі, що перебуває у її провадженні.
105. З огляду на викладене Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає обґрунтованими висновки ВРП про те, що суддя ОСОБА_1. у зв`язку з ненабранням вироком законної сили хоч і вважається невинуватою у вчиненні злочину, однак відомості, що містяться в матеріалах кримінальної справи, набули суспільного резонансу та шкодять авторитету правосуддя, оскільки проявами доброчесності судді є його незалежність, неупередженість, непідкупність, сумлінність, дотримання ним етичних норм, у тому числі бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті. 
106. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звертає увагу на те, що немає підстав вважати, що надані ВККС України окремі матеріали щодо кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 було використано ВРП у спосіб, не передбачений законом, оскільки ці матеріали оцінювалися ВРП в аспекті минулої поведінки судді ОСОБА_1 на підставі виявлення і визначення (нових) якостей (характеристик, ознак чи рис) судді, відповідно до яких формується висновок про його здатність бути суддею, у тому числі за критеріями доброчесності та професійної етики. При цьому ВРП не робила висновку про обґрунтованість будь-яких кримінальних обвинувачень, висунутих ОСОБА_1 , у зв`язку із чим питання наявності або відсутності вини у вчиненні інкримінованого їй злочину не охоплюється предметом доказування в цій справі.
107. Наведене вище спростовує посилання ОСОБА_1 щодо залишення поза увагою деяких документів, які стосуються кримінального провадження, та те, що позивачка оскаржує вирок з мотивів провокації та недопустимості проведених оперативно-технічних заходів в рамках оперативно-розшукової справи, у контексті обґрунтованості підстав щодо скасування оскарженого рішення ВРП.
108. Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що висновки Комісії та ВРП про недоброчесну та неетичну поведінку позивачки в питаннях оренди житла та його декларування є необґрунтованими, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає таке.
109. Як установила ВККС України:
- у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2014- 2018 роки ОСОБА_1 зазначала місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дата набуття такого права - 15 липня 2014 року;
- декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік ОСОБА_1 зазначила місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дату набуття такого права не зазначено
- у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020- 2023 роки ОСОБА_1 зазначала місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Квартира перебувала в неї на праві тимчасового користування за усною домовленістю, дата набуття такого права - 01 липня 2011 року.
110. ОСОБА_1 пояснила, що влітку 2014 року вимушена була залишити місто Донецьк через окупацію та переїхати з родиною до міста Києва, про що повідомила Генеральну прокуратуру України, органи поліції та суд. Крім того, суддя ОСОБА_1. наголошувала, що власники квартир, у яких вона проживала й проживає в місті Києві, - різні люди, які не є її родичами чи близькими особами, проте жодного разу вона не укладала з ними будь-яких письмових договорів щодо користування їхнім майном. Зазначене, на думку ОСОБА_1 , обумовлене тим, що з 2014 року мало місце упереджене ставлення власників майна до осіб, які мали реєстрацію в місті Донецьку та місті Луганську, тому знайти житло було складно. Наразі власники квартир здебільшого відмовляються укладати офіційний договір оренди житла з унормованими правами й обов`язками сторін такого договору. Таким чином, не укладаючи жодних письмових договорів користування майном, не маючи прав і обов`язків орендаря, у своїх деклараціях вона й зазначала чесно про те, що мало місце інше тимчасове користування майном за усною домовленістю з власником у зв`язку з цим нею не зазначалися і видатки на утримання майна.
111. ВККС України вказала, що суддя ОСОБА_1. обізнана зі встановленими вимогами до стандартів етичної поведінки, які покладають на неї обов`язки судді, а також з вимогами Закону № 1700-VII, тому не могла не знати, що їх недотримання матиме негативний вплив на рівень суспільної довіри до суду.
112. ВРП в оскарженому рішенні від 20 березня 2025 року із цього приводу зазначила, що в межах оцінки відповідності судді ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності ВККС України надала оцінку, зокрема, відомостям, наведеним у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. У контексті наведених обставин ВРП зауважила, що поведінка судді повинна бути прикладом неухильного додержання вимог закону та узгоджуватися, зокрема, з такими принципами - чесність, у тому числі у способі життя, та добропорядність. Отже, ВККС України дійшла висновку, що пояснення судді щодо неможливості укладення договору оренди житла у зв`язку з упередженим ставленням громадян до внутрішньопереміщених осіб дають підстави для висновку про недостатнє сприйняття суддею ОСОБА_1 фундаментальних засад доброчесності суддів. Комісія негативно сприйняла такі пояснення судді, оскільки вони нічим не підтверджені.
113. За висновками ВРП обов`язок судді бути поінформованим про матеріальні інтереси тісно пов`язаний з його законодавчо закріпленим податковим і антикорупційним обов`язком зазначити у декларації відомості, про доходи, наявне майно та зобов`язання фінансового характеру, зокрема, про видатки за користування майном інших осіб.
114. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками ВРП про те, що пояснення судді вочевидь не відповідають цим вимогам, а дії судді, зокрема безпідставне незазначення такої інформації, вказують про халатне ставлення до правил декларування. З огляду на наведене, суддя ОСОБА_1. не доклала належних зусиль для того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, її поведінка була бездоганною, та не вжила належних і достатніх заходів для того, щоб бути обізнаною про свої майнові інтереси.
115. Таким чином, висновок ВРП щодо порушення позивачкою норм Кодексу суддівської етики та правил декларування є достатньо вмотивованим, обґрунтованим і відповідає критеріям, визначеним пунктом 3 частини другої статті 57 Закону №1798-VIII.
116. Отже, проаналізувавши зміст рішення ВРП від 20 березня 2025 року № 590/0/15-25 на предмет його відповідності критеріям законності та обґрунтованості, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про його правомірність та, відповідно, безпідставність доводів позивачки, наведених на обґрунтування позовних вимог.
Висновки щодо розподілу судових витрат
117. За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді сплаченого судового збору за звернення з цим позовом до суду відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 241-243, 245, 246, 255, 266 КАС України, Верховний Суд
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.
2. Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя-доповідач І. В. Желєзний
Судді Л. О. Єресько
О. В. Кашпур
В. Е. Мацедонська
С. А. Уханенко
Поний текст рішення складно суддею Мацедонською В. Е.
У цій справі висловлено окрему думку.