ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4058/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Ємельянової О.О. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедтекстиль", 18028, м. Черкаси, вул. Максила Залізняка, буд. 165 А 	
до 	Фізичної особи - підприємця Трутаєва Максима Олександровича, АДРЕСА_1 	
про	стягнення 456 254,78 грн.	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрмедтекстиль" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Трутаєва Максима Олександровича про стягнення суми основного боргу у розмірі 305 728,53 грн., пені у сумі 48 177,01 грн., 20 % річних у розмірі 102 349,24 грн.
Також, до стягнення заявлені судові витрати.
Крім того, у 2 пункті прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки товарів № 34986/21 УМТ від 06.05.2021 року.
Ухвалою суду від 24.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4058/25. Клопотання позивача викладене у 2 пункті прохальної частини позовної заяви про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження - задоволено. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.
Як вбачається із матеріалів справи, у відповідача відсутній електронний кабінет у ЄСІТС, у зв`язку із чим, судом ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 24.11.2025 року було направлено судом на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві та яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (штрих код поштового відправлення 0610268257074), проте 03.12.2025 року копія ухвали суду була повернута поштовим відділенням “Укрпошти” на адресу суду.
Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11, 17 Правил).
Пунктом 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (п. 992 Правил).
Відповідно до пунктів 116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.
Системний аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19).
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 року у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Крім того, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2022 року у справі № 910/1730/22 Верховний Суд зробив висновок, що якщо судове рішення направлено судом за поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про прийняття певного рішення суду. Господарського процесуального кодексу України не передбачено обов`язку суду повторно направляти на адреси учасників справи процесуальні документи, які раніше вже повернулися до суду з відміткою про неможливість вручення.
Згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
Частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статтею 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Абзац 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлює, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: місцезнаходження юридичної особи.
Частинами 1, 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб визначено, що фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.
Отже, інформація щодо місцезнаходження юридичної особи вноситься до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі відомостей, наданих безпосередньо цією юридичною особою, яка у разі зміни місцезнаходження зобов`язана внести відповідні зміни до ЄДРПОУ.
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З огляду на наведене, суд зазначає, що не отримання судової кореспонденції є суб`єктивною поведінкою відповідача.
Враховуючи вищевикладене, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у суді, проте, відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013 року, Папазова та інші проти України від 15.03.2012 року).
Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи вищевикладене, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у суді.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, станом на 26.01.2026 року відповідачем відзив на позов не надано, у зв`язку із чим, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України").
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. 
Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак відповідним правом на його подання не скористався, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду надано не було.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.
Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
Як зазначає позивач, 06.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрмедтекстиль" (позивач. постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Трутаєвим Максимом Олександровичем (відповідач, замовник) було укладено договір № 34986/21 УМТ поставки товару.
Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2024 року, а в частині розрахунків – до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору. У разі якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 15 днів до припинення дії договору не повідомить письмово про припинення дії договору, цей договір вважається автоматично продовженим на кожен наступний календарний рік натих же умовах (пункт 10.6. договору). 
Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується здійснити поставки медичних виробів, лікарських засобів, гігієнічних, косметичних та інших товарів, що належать йому на праві власності, а замовник приймати у свою власність та здійснювати оплату товару за цінами, кількістю, асортиментом та в порядку, визначеними умовами даного договору. 
Товар за даним договором поставляється партіями, для замовлення партії товару замовник направляє постачальникові замовлення, що повинно містити найменування, асортимент, кількість товару в партії та бажані умови та строки поставки. Замовлення може надсилатися замовником як у письмовому так і у усному вигляді (шляхом проведення переговорів, у тому числі, телефонних переговорів). Постачальник зобов`язаний підтвердити замовлення або надати мотивовану відмову від прийняття замовлення протягом не більше як 2 робочих днів з дня отримання замовлення (пункт 2.1. договору).
Пунктом 2.2. визначено, що ціна, кількість та асортимент товару визначається та узгоджується сторонами на кожну партію товару окрема у видаткових накладних постачальника які після їх підписання сторонами, стають невід`ємними частинами даного договору. При цьому, сторони домовилися також вважати належним чином уповноваженими представниками сторін осіб, які мають право на відпуск та отримання товарно – матеріальних цінностей від імені сторін.
Загальна орієнтовна вартість товару, що підлягає поставці за даним договором, визначається сторонами у розмірі 1 000 000,00 грн. Остаточна загальна вартість товару поставленого за даним договором визначається за сумою усіх належних чином оформлених видаткових накладних на поставку товару за даним договором у період його дії (пункт 2.3. договору).
Відповідно до пункту 3.1. договору, поставка товару здійснюється протягом 5 робочих днів з моменту погодження сторонами замовлення (якщо сторонами при погодженні замовлення не визначено інший строк поставки) в один із способів вказаних нижче, в залежності від того, який спосіб визначений сторонами при погодження замовлення на кожну окрему партію товару.
3.1.1. на умовах самовивозу із складу постачальника (EXW – Черкаси відповідно до Інкотермс 2010);
3.1.2. доставка до замовника автотранспортом постачальника (DAP – склад замовника відповідно до Інкотермс 2010);
3.1.3. доставка в місце, вказане замовником незалежним перевізником (автотранспорт або залізниця (СРТ – місце вказане замовником відповідно до Інкотермс 2010).
Пунктом 4.1. договору визначено, що розрахунок за кожну партію товару проводиться в обумовлений у видатковій накладній строк після здійснення поставки, шляхом безготівкового перерахування повної вартості товару, визначено у видатковій накладній, на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі. У випадку, якщо у рахунку на оплату товару або накладній на партію товару вказано інші банківські реквізити постачальника для оплати товару ніж зазначені у даному договорі, замовник здійснює оплату за такі партії товару згідно реквізитів зазначених у таких рахунках та / або накладних. На вимогу постачальника або бажання замовника допускається здійснення повної або часткової попередньої оплати.
Якщо термін сплати у видатковій накладній не зазначений, то розрахунок здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з моменту здійснення поставки (пункт 4.2. договору).
За твердженнями позивача, починаючи з 13.03.2024 року останнім було здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 360 739.80 грн. відповідно до накладних специфікацій, а саме:
- від 13.03.2024 року № 140651 на суму 79 795,25 грн., строк оплати 25.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140784 на суму 963,00 грн., строк оплати 15.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140785 на суму 2279,10 грн., строк оплати 15.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140787 на суму 288,90 грн., строк оплати 15.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140788 на суму 299,60 грн., строк оплати 15.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140861 на суму 192,60 грн., строк оплати 16.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140862 на суму 288,90 грн., строк оплати 16.03.2024 року;
- від 20.03.2024 року № 141196 на суму 83 058,75 грн., строк оплати 03.04.2024 року;
- від 22.03.2024 року № 141428 на суму 3 370,50 грн., строк оплати 24.03.2024 року;
- від 29.03.2024 року № 141927 на суму 3 563,10 грн., строк оплати 31.03.2024 року;
- від 04.04.2024 року № 142300 на суму 8 313,90 грн., строк оплати 05.04.2024 року;
- від 10.04.2024 року № 142756 на суму 60 160,75 грн., строк оплати 24.04.2024 року;
- від 12.04.2024 року № 142941 на суму 1 722,70 грн., строк оплати 14.04.2024 року;
- від 17.04.2024 року № 143269 на суму 56 330,15 грн., строк оплати 01.05.2024 року;
- від 24.04.2024 року № 143816 на суму 60 112,60 грн., строк оплати 09.05.2024 року.
Проте відповідач в порушення умов договору, оплату за отриманий товар здійснив частково, а саме на загальну суму 55 011,27 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи платіжні інструкції.
У зв`язку із чим, за розрахунком позивача, у відповідача станом на 14.11.2025 року наявний боргу у загальній суми 305 728,53 грн.
Також, позивачем до позовної заяви додано претензію вих. № 212/1 від 21.05.2024 року у якій останній вимагав здійснити оплату за поставлений товар. проте остання залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Вказані обставини, стали причиною звернення позивача із відповідним позовом до суду.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, із урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
У відповідності до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається із матеріалів справи, та на чому наполягає позивач, останнім на виконання умов договору № 34986/21 УМТ поставки товару від 06.05.2021 року було поставлено відповідачу товар на загальну суму 360 739,80 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи накладні - специфікації, а саме:
- від 13.03.2024 року № 140651 на суму 79 795,25 грн., строк оплати 25.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140784 на суму 963,00 грн., строк оплати 15.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140785 на суму 2279,10 грн., строк оплати 15.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140787 на суму 288,90 грн., строк оплати 15.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140788 на суму 299,60 грн., строк оплати 15.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140861 на суму 192,60 грн., строк оплати 16.03.2024 року;
- від 14.03.2024 року № 140862 на суму 288,90 грн., строк оплати 16.03.2024 року;
- від 20.03.2024 року № 141196 на суму 83 058,75 грн., строк оплати 03.04.2024 року;
- від 22.03.2024 року № 141428 на суму 3 370,50 грн., строк оплати 24.03.2024 року;
- від 29.03.2024 року № 141927 на суму 3 563,10 грн., строк оплати 31.03.2024 року;
- від 04.04.2024 року № 142300 на суму 8 313,90 грн., строк оплати 05.04.2024 року;
- від 10.04.2024 року № 142756 на суму 60 160,75 грн., строк оплати 24.04.2024 року;
- від 12.04.2024 року № 142941 на суму 1 722,70 грн., строк оплати 14.04.2024 року;
- від 17.04.2024 року № 143269 на суму 56 330,15 грн., строк оплати 01.05.2024 року;
- від 24.04.2024 року № 143816 на суму 60 112,60 грн., строк оплати 09.05.2024 року.
Відповідачем розрахунок за поставлений позивачем товар було здійснено частково, а саме на суму 55 011,27 грн., про свідчать наявні у матеріалах справи платіжні інструкції.
У зв`язку із чим, за розрахунком позивача, у відповідача наявний борг у розмірі 305 728,53 грн.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
З вищевикладеного слідує, та вимог статті 692 Цивільного кодексу України слідує, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.
У зв`язку із чим, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 305 728,53 грн.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем було заявлено до стягнення із відповідача пеню у сумі 48 177,01 грн., та 20 % річних у розмірі 102 349,24 грн.
Щодо стягнення із відповідача на користь позивача 20 % річних у розмірі 102 349,24 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, якщо інше не передбачено договором чи законом, і це не звільняє від відповідальності навіть при неможливості виконання зобов`язання. 
Суд враховує, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (подібний висновок викладений, зокрема, у пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц).
Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що якщо прострочення оплати триває більше ніж 10 календарних днів замовник, поряд із штрафними санкціями передбачених пунктом 7.2. даного договору, на підставі статей 625, 692 Цивільного кодексу України, зобов`язаний повернути постачальникові суму боргу, а також 20 % річних від простроченої суми за користування грошовими коштами постачальника за увесь час прострочення. 
Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу 20 % річних у розмірі 102 349,24 грн. за вказаний позивачем у наданому до суду розрахунку суми позовних вимог, а саме за загальний період з 05.04.2024 року по 14.11.2025 року із урахуванням часткових оплат, та встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно.
Враховуючи вищевикладене, судом було здійснено власний розрахунок 20 % за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон" за загальний період з 05.04.2024 року по 14.11.2025 року із урахуванням часткових оплат, та встановлено що обґрунтованою є суму 20 % річних у розмірі 105 215,95 грн.
В частині стягнення 20 % річних у розмір 133,29 грн. – відмовити.
Щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені у сумі 48 177,01 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Згідно частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно положень пункту 7.2. договору сторони погодили, що у разі прострочення грошового зобов`язання з оплати поставленої партії товару, замовник виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми простроченого зобов`язання.
Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу пені у сумі 48 177,01 грн. за вказаний позивачем у наданому до суду розрахунку суми позовних вимог, а саме за загальний період з 25.03.2024 року по 09.11.2024 року із урахуванням часткових оплат, та встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно, оскільки позивачем невірно визначено дати виникнення прострочення зобов`язання, та помилково було вказано дати виникнення прострочення саме дати оплат вказані у видаткових - специфікаціях, а не з наступного дня.
Враховуючи вищевикладене, судом було здійснено власний розрахунок суми пені із урахування вірно встановленого періоду початку прострочення за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон" за загальний період з 26.03.2024 року по 09.11.2024 року із урахуванням часткових оплат, та встановлено що обґрунтованою є суму пені у розмірі 47 897,55 грн.
В частині стягнення пені у сумі 279,46 грн. – відмовити.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Враховуючи вищевикладене, та оскільки відповідачем належними та допустимими доказами у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України не спростовано позовних вимог, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме про стягнення сума основного боргу у розмірі 305 728,53 грн., пені у сумі 47 897,55 грн., 20 % річних у розмірі 102 215,95 грн.
В частині стягнення пені у сумі 279,46 грн., 20 % річних у розмірі 133,29 грн. у позові відмовити. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим, із відповідача підлягає до стягнення сума судового збору у розмірі 6 837,63 грн.
Керуючись статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 236 - 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -  

УХВАЛИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Трутаєва Максима Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедтекстиль" (18028, м. Черкаси, вул. Максила Залізняка, буд. 165 А, ЄДРПОУ 38935759, рахунок IBAN: НОМЕР_2 В АТ "ПУМБ", МФО 334851) суму основного боргу у розмірі 305 728,53 грн., пені у сумі 47 897,55 грн., 20 % річних у розмірі 102 215,95 грн. та судовий збір у розмірі 6 837,63 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у сумі 279,46 грн., 20 % річних у розмірі 133,29 грн. у позові відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Реквізити сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрмедтекстиль" (18028, м. Черкаси, вул. Максила Залізняка, буд. 165 А, ЄДРПОУ 38935759);
відповідач: Фізична особа - підприємець Трутаєв Максим Олександрович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "26" січня 2026 р. 

Суддя		О.О. Ємельянова