Справа № 444/4735/25 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р. Й. 
Провадження № 33/811/2005/25 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 3 грудня 2025 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді шрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 , 14 листопада 2025 року о 18 год. 20 хв. в м. Жовкві по вул. Б. Хмельницького, 27 керував транспортним засобом, а саме: скутером марки "BENELLI ZS125", номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера "Драгер" 6820, результат 2,08 проміле. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.  
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що він являється інвалідом 3 групи у зв`язку із психічними розладами. 14 листопада 2025 року знаходячись у психічному розладі, після вживання алкоголю, він особисто зателефонував у відділ поліції та повідомив про те, що знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та нібито керує скутером, хоча він, як вбачається із відеозапису події, не керував таким, а штовхав його, відтак, вважатися водієм не міг. Звертає увагу на те, що місцевий суд не повідомляв його про дату та час розгляду справи та розглянув таку у його відсутності, тим самим позбавивши його права на захист та справедливий суд. 
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити. 
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,  суд приходить до висновку що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.
Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення стягнення на ОСОБА_1 суддя першої інстанції допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі та не розкрив їх суті, не дав їм належної оцінки.
Так, відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування особою транспортним засобом на час зупинки працівниками поліції. 
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №513128 та оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме: скутером марки "BENELLI ZS125", номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. 
Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя виходив з того, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджується зібраними доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 513128 від 14 листопада 2025 року; тестуванням на алкоголь до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 513128 від 14 листопада 2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів; довідкою, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 . 
Разом з тим, суддею всупереч вимог ст. 252 КУпАП не досліджено всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно абз. 17 п. 1.10 Розділу 1 Правил дорожнього руху водій — особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Крім того, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 передбачено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. 
Так, як вбачається із відеозапису події, в такому містяться відомості лише про події, які мали місце на тротуарі відносно зустрічної смуги руху, однак, ним не зафіксовано руху та моменту зупинки транспортного засобу, а тільки вбачається, що ОСОБА_1 сидить на скутері, який знаходився у нерухомому стані з вимкненим двигуном. 
Поряд з цим, із відеозапису вбачається, що працівники патрульної поліції не зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , і до протоколу про адміністративне правопорушення відносно останнього не долучено жодних належних доказів того, що ОСОБА_1 дійсно керував скутером марки "BENELLI ZS125", номерний знак НОМЕР_1 у визначені протоколом час і місці в стані алкогольного сп`яніння. 
Крім цього, в суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 пояснив, що 14 листопада 2025 року, коли на його виклик під`їхали працівники поліції, він не керував транспортним засобом, а штовхав несправний скутер додому від товариша, щоб полагодити. 
Таким чином, враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка керувала транспортним засобом, адже він не виконував жодних функцій водія на час пропозиції працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння. 
Отже, враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, при винесенні постанови, суддя місцевого суду не надав оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1   складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З врахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову судді Жовківського районного суду Львівської області слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 – задоволити.
Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 3 грудня 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді шрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП стосовно  ОСОБА_1  - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   Галапац І.І.