Справа № 344/20293/25 
Провадження № 33/4808/106/26 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Горина В.М.,
розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з судовий збір, 

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 вчинив керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Так, ОСОБА_1 09 листопада 2025 року о 01-06 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Пекарська, 16, керував транспортним засобом марки «Mercedes Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу «Drager». Результат огляду позитивний – 1,34 проміле.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову судді суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом не враховано, що він не визнав своєї вини, оскільки не керував транспортним засобом.
Наголошує, що протокол складено за відсутності захисника, що обмежує його право на захист, в протоколі не вказано кількість аркушів доказів, які додано до нього а також наявні недостовірні дані про керування ним транспортним засобом.
Звертає увагу, що в матеріалах справи наявна постанова серії ЕНА №6114520 в якій зазначено, що він керував транспортним засобом по вул. Івасюка 11 того для в той самий час, що є неможливим через те що він не міг бути одночасно на різних вулицях.
Вказує, що відеозаписи які є в матеріалах справи не підтверджують факту керування ним транспортним засобом, а за кермом перебувала інша особа – ОСОБА_2 .
Зазначає, що працівник поліції не був впевнений хто саме керував транспортним засобом, про що неодноразово наголошував, і здійснював тиск на нього з метою схилення до визнання вини.
Також вказує, що працівники поліції не взяли пояснення у ОСОБА_2 , про те хто керував транспортним засобом.
Звертає увагу, що крім того відеозаписи є фрагментарними, що свідчить про недопустимість їх як доказу.
Повідомляє, що працівниками поліції не було роз`яснено йому право на допомогу адвоката, а тому всі подальші дії працівників поліції є незаконними. 

В судове засідання апеляційного суду з`явились: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП, та захисник Горин В.М., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.
ОСОБА_1 та його захисник Горин В.М. підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просили скасувати постанову судді, та провадження у справі закрити щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову судді місцевого суду - скасувати та закрити провадження у справі, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції в повній мірі не дотримався вимог закону та належним чином не з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Зокрема суд першої інстанції в оскаржуваній постанові взагалі не навів переконливих мотивів доведеності факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Такий факт є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09 листопада 2025 року серії ЕПР1 № 507665 (а.с. 1) ОСОБА_1 09 листопада 2025 року о 01-06 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Пекарська, 16, керував транспортним засобом марки «Mercedes Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу «Drager». Результат огляду позитивний – 1,34 проміле. Цим порушив вимоги п. 2.9. а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Обвинувачення є зрозумілим та таким, що не підлягає будь-якому подвійному тлумаченню.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським В1Р1 БУПП в Івано-Франківській області рядовим поліцейським Шеленком О.І. з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний ним. 
ОСОБА_1 власноручним підписом у відповідній графі протоколу підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та вказав, що пояснення надасть у суді.
Звертаю увагу, що власноручний підпис підтверджує волевиявлення особи, дійсність документу, свідчить про відповідальність за його зміст.
Роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (а.с. 2), щодо ОСОБА_1 засвідчує результат тесту, проведеного за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810» - 1,34 ‰ проміле, який значно перевищує гранично допустиму норму (0,2 проміле). ОСОБА_1 підписав роздруківку.
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками, такими як: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою «Drager Alcotest 6810», з результатом 1,34 ‰ проміле, з результатом огляду ОСОБА_1 погодився та підписав акт.
Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» (а.с. 5), вбачається, що водій ОСОБА_1 , в якого виявлені ознаки сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці не пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, оскільки такий огляд було проведено на місці зупинки, з яким він погодився.
На відеозаписах, які містяться на компакт-дисках в матеріалах справи (а.с. 11), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано порушення транспортним засобом марки «Mercedes Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 правил дорожнього руху, подальший рух працівників поліції на службовому автомобілі за вказаним транспортним засобом та його зупинку. Після зупинки транспортного засобу працівники поліції підійшли до транспортного засобу, де в салоні перебувало двоє чоловіків, на місці водія ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на пасажирському місці.
Працівники поліції довго встановлювали хто керував транспортним засобом і в подальшому перевірили документи у ОСОБА_1 , який вказав що саме він керував транспортним засобом. Далі працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці чи в медичному закладі та роз`яснили наслідки відмови. ОСОБА_1 погодився пройти огляд. Далі зафіксовано, як працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після цього зафіксовано процедуру огляду на стан сп`яніння на місці. З результатом 1,34 ‰ проміле ОСОБА_1 погодився. Також зафіксовано складення процесуальних документів, оголошення ОСОБА_1 змісту складених документів, які він підписав.
Допитаний в судовому засіданні під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_2 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову, та після роз`яснення ст. 63 Конституції України пояснив, що дійсно того дня саме він керував транспортним засобом марки «Mercedes Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив ПДР, внаслідок чого його намагались зупинити працівники поліції, але він намагався втекти, та після переслідування зупинився. Працівники поліції відкрили праву дверку транспортного засобу, він сидів за кермом, а ОСОБА_3 сидів на пасажирському сидінні, та транспортним засобом не керував. Він знаючи що в нього є дві постанови про притягнення до відповідальності за керування авто без посвідчення водія та після слів працівника поліції про те, що їм не відомо хто керував транспортним засобом та про те, що щоб він з ОСОБА_1 обирали на кого складати протокол, попросив ОСОБА_1 , щоб він сказав, що керував транспортним засобом. Внаслідок чого на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення. Просив про це ОСОБА_1 так як йому сказали, що у разі якщо на нього буде втретє складено протокол про керування транспортним засобом без посвідчення водія, то за це передбачена кримінальна відповідальність. На таку пропозицію ОСОБА_1 погодився. 
Твердження апелянта про те, що відеозаписи, які є в матеріалах справи не підтверджують факту керування ним транспортним засобом, а за кермом перебувала інша особа – ОСОБА_2 є слушним, оскільки відеозаписами зафіксовано, що працівник поліції не був впевнений хто саме керував транспортним засобом, про що неодноразово наголошував та спонукав до визнання вини одного з присутніх осіб. У зв`язку з тим, що у ОСОБА_2 , який перебував на місці водія, наявні інші справи про адміністративні правопорушення, та з метою полегшення становища ОСОБА_2 - ОСОБА_1 вказав що саме він керував транспортним засобом. Вказані обставини зафіксовані відеозаписами та підтверджують той факт, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_2 .
Крім того відеозаписами о 01 год. 28 хв. зафіксовано, що працівник поліції вказує, що на відео не буде видно, хто саме керував транспортним засобом. Далі, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 або водію транспортного засобу ОСОБА_2 визнати факт керування транспортним засобом. І в подальшому, о 01 год. 29 хв. працівник поліції вказав, що він розуміє те, що керування транспортним засобом здійснював ОСОБА_2 . О 01 год. 31 хв. працівник поліції ще раз вказує, що йому важко оцінити хто саме керував транспортним засобом і вказав, що або ОСОБА_1 або ОСОБА_2 потрібно визначитися та надати інформацію на кого складати протокол, а не хто керував транспортним засобом. В подальшому працівник поліції висловив свою думку про те, що саме ОСОБА_1 краще вказати, що саме він керував транспортним засобом, оскільки якщо вказати, що транспортним засобом керував ОСОБА_2 то він понесе тяжчий ступі відповідальності, оскільки у нього вже наявні інші постанови про адміністративну відповідальність.
Тобто працівник поліції схилив ОСОБА_1 до визнання вини та в подальшому склав протокол про адміністративне правопорушення без наявності доказів, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 .
Також є слушним твердження апелянта про те, що працівники поліції надали фрагменти відеозаписів, які не підтверджують керування ним транспортним засобом саме ОСОБА_1 та не можуть слугувати належним доказом по справі, оскільки відеозаписи мають бути достатніми для встановлення фактичних обставин справи, послідовними щоб мати можливість перевірити суттєві обставини, які б дозволили перевірити процедуру проходження огляду та відповідні дії працівників поліції та повинні містити відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи у хронологічній послідовності, 
Крім того відповідно до п. 4, 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. 
В порушення зазначеного наказу МВС, поліцейськими надано до суду першої інстанції відеозаписи, які є неповними, фрагментарними, які не відображають повністю обставин правопорушення, зокрема не фіксують факт керування та зупинки транспортного засобу під керуванням саме ОСОБА_1 . 
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , він не керував транспортним засобом.
Такі твердження апелянта не спростовані змістом відеозаписів, що надані працівниками поліції до матеріалів справи, будь-які інші відео файли які б повністю відтворювали подію, підтверджували факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та спростовували його твердження матеріали справи не містять.
Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Також слід зазначити, що відсутність зафіксованого факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та моменту зупинки в межах вказаної справи в досліджуваній ситуації у сукупності з іншими обставинами слід розцінювати на користь особи, оскільки цей факт унеможливлює спростування твердження ОСОБА_1 про те, що транспортним засобом керував ОСОБА_2 .
Таким чином факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведений, не встановлений такий факт і працівниками поліції після зупинення транспортного засобу та оформлення відповідних матеріалів, що зафіксовано на відеозаписі. 
Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Враховуючи те, що під час апеляційного розгляду справи було встановлено порушення вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та зміст обвинувачення не підтверджений сукупністю доказів по справі, доходжу висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, оскільки державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.
Отже, коли вина особи не була доведена належними доказами, то провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Зазначені вище порушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, внаслідок відсутності належного доказу винуватості особи.
Із урахуванням викладеного, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити, постанову суду скасувати, прийняти нову, якою закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – скасувати.
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло