Справа № 128/4589/25 
Провадження № 33/801/1334/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

26 грудня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника - адвоката Малика Олександра Володимировича подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України, 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , 
встановив:
Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Малика О.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 як водія події і складу адміністративного правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, доказів протилежного, матеріали справи не містять, а відтак не був зобов`язаний проходити медичний огляд для визначення стану сп`яніння. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Малик О.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах викладених в ній, просили її задовольнити.
ОСОБА_1 пояснив, що в той день запланував ремонт вдома і зазделегідь домовився з односельчанином про те, що той підвезе будівельні матеріали вантажним бусом. В момент, коли до нього підійшли працівники поліції, він сидів в авто біля магазину будівельних матеріалів в с. Ксаверівка, куди його підвіз його племінник, який далі пішов в своїх справах. 
В цей час до нього підійшли працівники поліції і почали вимагати в нього пройти огляд на стан сп`яніння. Оскільки він не керував транспортним засобом, а вони його не зупиняли, він не вважав себе зобов`язаним пройти такий огляд, про що їм сказав. Під час складення протоколу якраз прибув ОСОБА_3 , який мав доставити додому його і замовлені будівельні матеріали. 
Свідок ОСОБА_3 суду підтвердив, що того дня ОСОБА_1 попросив його під`їхати до магазину в с. Ксаверівка, щоб забрати будівельні матеріали для ремонту. Вони домовилися на час після відкриття магазину, проте ОСОБА_1 зателефонував йому раніше, і він приїхав за ним. 
Апеляційний суд згідно з вимогами статті 294 КпАП України переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з огляду на таке.
Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №502822 від 04.11.2025 року водій ОСОБА_1 того ж дня - 04 листопада 2025 о 09 год 10 хв у с. Ксаверівка по вул. Соборній, Вінницького району Вінницької області керував автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, в`яла мова. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. 
Дії  ОСОБА_1  кваліфіковані працівниками поліції за частиною 1 статті 130 КпАП України.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з статтею 266 КпАП України особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Як диспозиція статті 130 КпАП України, так і стаття 266 КпАП України передбачає проходження огляду на стан сп`яніння водіями, тобто особами, які керують транспортними засобами. 
Суд першої інстанції обґрунтував свій висновок щодо винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудної бодікамери, з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу, до нього підійшли працівники поліції. В подальшому було виявлено, що на водійському сидінні сидить ОСОБА_1 , а інші особи в даному транспортному засобі відсутні. 
Суд виходив із того, оскільки в транспортного засобі перебував лише ОСОБА_1 , саме він мав проходить огляд на стан сп`яніння в разі встановлення ознак перебування в такому стані. 
Разом з тим, під час перегляду з апеляційному суді відеоматеріалів встановлено, що відеозапис розпочинається з моменту, як працівники поліції прямують до службового автомобіля, далі приблизно півтори хвилини рухаються і зупиняються біля припаркованого транспортного засобу Фольксваген Пасат. Поки працівники поліції перебували в русі, камера знімала в такому ракурсі, що дорогу попереду службового автомобіля видно не було. Відкривши двері авто, працівники поліції запитали водія, чому він тікав, на що він заперечив. Встановивши особу водія за посвідченням учасника бойових дій, працівники поліції пред`явили йому вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння, на що він відмовився, так як не керував транспортним засобом. 
Водій послідовно стверджував, що транспортним засобом він не керував, а відтак саме працівники поліції мали з зібрати докази зворотнього. При цьому працівники поліції стверджували, що в них нібито є відеозапис події, і вони представлять його суду. Так само працівники поліції посилалися на свідків, які нібито бачили, як ОСОБА_1 керував транспортним засобом. 
Проте в матеріалах справи відсутні відеозаписи чи будь-які об`єктивні дані, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Натомість суд першої інстанції протиправно переклав обов`язок доведення цієї обставини на захист, відеозапис події, на якому відсутній момент зупинки транспортного засобу, належним чином не дослідив, свідків не допитав, й дійшов необґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 нібито керував транспортним засобом. 
Слід відмітити, що досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер. 
А відтак доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, будь-якими доказами по справі, не спростовані. 
Відповідно до ч. 2 статті 251 КпАП України, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, саме на працівників поліції у даному випадку, лежить обов`язок по збиранню доказів, проте стверджуючи, що ОСОБА_1 є особою, яка керувала транспортним засобом, працівники поліції не надали жодних доказів цього, наприклад, відеозаписів із камер спостереження, розташованих на будівлях, що знаходяться поряд, або ж відеозапис з реєстратора авто, де фіксується переслідування працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .
Вказані обставини і порушення, допущені працівником патрульної поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, залишилися поза увагою суду першої інстанції, який, жодним чином не усунув їх. 
Наявність сумнівів не узгоджується зі стандартом доказування “поза розумним сумнівом” про що неодноразово наголошує Європейський Суд, зокрема у рішенні по справі “Ірландія проти Сполученого Королівства” (Ireland v.The United Kingdom, заява №5310/71) і застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть “випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, на чому й наголошує ЄСПЛ у рішенні від 21 липня 2011 року в справі “Коробов проти України”, заява №39598/03.
Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 року у справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип, відповідно до якого при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок 
Відповідно до вимог ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
За таких підстав, апеляційний суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 статті 130 КпАП України, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова районного суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 статті 247 КпАП України.
Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката Малика Олександра Володимировича подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року скасувати, а адміністративну справу № 128/4589/25 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя           І.М. Стадник