ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року	справа № 380/20624/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФ України в Донецькій області), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – третя особа), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення №27995/03-16 Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.07.2025;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наступні періоди роботи:
- з 03.09.1984 по 07.12.1988 на посаді вихователя дитячого комбінату №141 при Львівському виробничому об`єднанні «Конвеєр»;
- з 12.12.1988 по 01.10.1992 на посаді музичного керівника дитячого комбінату №147 при Львівському виробничому об`єднанні по виготовленню Автонавантажувачів;
- з 01.10.1992 по 13.11.1995 на посаді інструктора фізичного виховання дитячого комбінату №147 при Львівському виробничому об`єднанні по виготовленню Автонавантажувачів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно.
Позовні вимоги обґрунтовані таким. Позивач не погоджується із спірним рішенням, вважає його протиправним та такими, що підлягає скасуванню, оскільки позивач працювала на відповідних посадах у дошкільних закладах освіти, стаж роботи на яких дає право на пенсію за вислугу років та виплати грошової допомоги.
Ухвалою суду від 20.10.2025 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлений строк недоліки позовної заяви усунула належним чином.
Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Третя особа подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що заява позивача від 08.07.2025 розглядалася і відповідно приймалося рішення про відмову в перерахунку пенсії органом, визначеним за принципом екстериторіальності – ГУ ПФ України в Донецькій області. Також, вказав, що для призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, необхідна наявність саме стажу роботи (не менше 30 років) на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»–«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в закладах та установах, передбачених переліками. За результатами розгляду заяви від 15.07.2025 ГУ ПФ України в Донецькій області виявлено неможливість встановити підпорядкування підприємств «Конвеєр» та ПАТ «Львівський завод автонавантажувач», де працювала заявниця згідно з довідкою №55 від 30.06.2025 та №79/25/2 від 03.07.2025, установам освіти.
Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що згідно з пунктом 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі — Постанова №909). Отже, нормативно-правовим актом, який визначає перелік закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а також на виплату грошової допомоги є саме Постанова №909. Під час дослідження матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 до стажу на посадах, робота на яких дає право на виплату грошової допомоги, не враховано наступні періоди: - з 03.09.1984 по 07.12.1988 на посаді вихователя дитячого садка на підставі записів 1-2 трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1984 та довідки №55 від 30.06.2025, виданої ПАТ «Конвеєр», оскільки відсутні відомості про форму власності закладу; - з 12.12.1988 по 02.01.1996 на підставі записів 3-7 трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1984 та довідки №135/24/1 від 25.11.2024, виданої ПАТ «Львівський завод автонавантажувач», у зв`язку з тим, що в трудовій книжці неможливо визначити назву закладу, в якому працювала позивач, довідкою №79/25/2 робота ОСОБА_1 в Дошкільному навчальному закладі не підтверджена. За результатами розгляду наданих документів, індивідуальних відомостей про застраховану особу та матеріалів пенсійної справи встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», становить 29 років 01 місяць.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).
Суд на підставі позовної заяви, відзивів, а також долучених письмових доказів,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 з 16.01.2025 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З метою отримання грошової допомоги в розмірі 10-ти пенсій при призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернулася до ГУ ПФ України у Львівській області із заявою від 08.07.2025.
За принципом екстериторіальності заяву позивача від 08.07.2025 передано для розгляду ГУ ПФ України в Донецькій області, яке прийняло рішення №134650036279 від 15.07.2025 про відмову в перерахунку пенсії.
Рішення мотивоване тим, що за результатами розгляду справи виявлено неможливість встановити підпорядкування підприємства «Конвеєр» та ПАТ «Львівський завод автонавантажувач», де працювала заявниця згідно з довідками №55 від 30.06.2025 та №79/25/2 від 03.07.2025, установам освіти.
Вважаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії протиправним, позивач звернулася за захистом свої прав до суду.
Вирішуючи справу, суд застосовує такі норми права.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі – Закон №1058-VI) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону №1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 не менше 31 року.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та механізм її виплати визначено Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі – Порядок №1191).
Пунктом 1 Порядку №1191 визначено умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058-IV, станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 7 Порядку №1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Згідно пункту "е" статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №№1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років.
З викладеного суд висновує, що для отримання, визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, грошової допомоги при призначенні пенсії відповідно до норм Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:
- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- пенсія особі призначається вперше (неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії);
- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058-IV станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених посадах.
Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду щодо подібних правовідносин, викладених у постановах від 15.06.2022 у справі №200/854/19-а та від 22.02.2024 у справі №260/323/20.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З доказів у справі суд встановив, що позивачу вперше призначено пенсії за віком відповідно до норм Закону №1058-IV, що не заперечується сторонами.
З метою отримання, визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, грошової допомоги при призначенні пенсії позивач звернулася до ГУ ПФ України у Львівській області із заявою від 08.07.2025.
Однак відповідач прийняв рішення про відому у виплаті такої грошової допомоги, оскільки згідно з довідками №55 від 30.06.2025 та №79/25/2 від 03.07.2025 не зміг встановити підпорядкованість підприємства «Конвеєр» та ПАТ «Львівський завод автонавантажувач» установам освіти.
Спірним питанням у справі є правомірність рішення відповідача про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу позивача спірні період роботи з 03.09.1984 по 07.12.1988, з 12.12.1988 по 01.10.1992 та з 01.10.1992 по 13.11.1995, з метою отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1984 позивач працювала:
- з 03.09.1984 по 07.12.1988 на посаді вихователя дитячого комбінату №141 при Львівському виробничому об`єднанні «Конвеєр»;
- з 12.12.1988 по 30.09.1992 на посаді музичного керівника дитячої установи №147 при Львівському виробничому об`єднанні з виготовлення Автонавантажувачів;
- з 01.10.1992 по 12.11.1995 на посаді інструктора фізичного виховання дитячої установи №147 при Львівському виробничому об`єднанні з виготовлення Автонавантажувачів.
Згідно з архівною довідкою №55 від 30.06.2025 позивач з 03.09.1984 прийнята вихователем в відомчий (заводський) ДК №141, з 07.12.1988 звільнена з роботи по переводу на ВО «Автонавантажувач». За час роботи на ВО «Конвеєр» у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала.
Відповідно до довідки №79/25/2 від 03.07.2025 позивач з 12.12.1988 по 02.01.1996 працювала на Львівському заводі Автонавантажувач на посадах музичного керівника, інструктора фізичного виховання та музпрацівника відомчої дитячої установи №147. За час роботи у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала. У період з 1988 по 1996 рік Львівський завод Автонавантажувач перебував в державній формі власності.
Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Згідно вимог статей 16, 18 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 28.06.1974 з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади.
Дитячі дошкільні заклади організуються виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.
Дошкільними виховними закладами є: дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки, сімейні, прогулянкові, дошкільні заклади компенсуючого (для дітей, які потребують корекції фізичного і психічного розвитку) та комбінованого типів з короткотривалим, денним, цілодобовим перебуванням дітей, а також дитячі садки інтернатного типу, дитячі будинки, школи-садки та інші.
Відповідно до статті 10 Конституції УРСР від 20.04.1978 основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.
Стаття 11 Конституції УРСР визначала, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.
Статтею 13 Конституції УРСР було передбачено особисту власність громадян.
Отже, на період роботи позивача в дитячих комбінатах №141 та №147 при виробничих об`єднаннях в Україні визнавалось дві форми власності: соціалістична та особиста, а зважаючи на те, що в цей період виробничі об`єднання відносилися до соціалістичної форми власності, а не до особистої. 
У зазначений період з 03.09.1984 по червень 1996 року діяла Конституція УРСР від 20.04.1978.
Комунальна власність, як самостійна форма власності в Україні з`явилася з ухваленням 28.06.1996 Конституції України, стаття 41 якої містить положення про три форми власності в Україні - державну, комунальну та приватну.
З огляду на викладене період роботи позивача на відповідних посадах в дитячих комбінатах та установах №141 та №147 при виробничих об`єднаннях прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.
Окрім цього, відповідно до довідки №79/25/2 від 03.07.2025 у період з 1988 по 1996 рік, коли позивач працювала на посадах музичного керівника дитячої установи №147 та інструктора фізичного виховання дитячої установи №147, Львівський завод Автонавантажувач перебував в державній формі власності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі – Перелік №909).
Згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема, у дошкільних начальних закладах всіх типів передбачені посади: директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів, вихователів дошкільних навчальних закладів інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належать до категорії педагогічних працівників.
Окрім цього, за змістом пункту 2 приміток до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
З викладеного слід виснувати, що особа, яка займає посаду вихователя, музичного керівника, інструктора фізкультури у дошкільних навчальних закладах всіх типів незалежно від форми власності або відомчої належності таких закладів, є педагогічним працівником і робота на такій посаді дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ. Отже, стаж роботи особи на посаді вихователя, інструктора фізкультури, повинен зараховуватися до страхового стажу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, навіть якщо така посада прямо не передбачена Переліком №909.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Таким чином, саме трудова книжка працівника є основним документом, який підтверджує його трудовий стаж. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі №348/2180/16-а.
Суд вже встановив, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1984 позивач працювала: з 03.09.1984 по 07.12.1988 на посаді вихователя дитячого комбінату №141 при Львівському виробничому об`єднанні «Конвеєр»; з 12.12.1988 по 30.09.1992 на посаді музичного керівника дитячої установи №147 при Львівському виробничому об`єднанні з виготовлення Автонавантажувачів; з 01.10.1992 по 12.11.1995 на посаді інструктора фізичного виховання дитячої установи №147 при Львівському виробничому об`єднанні з виготовлення Автонавантажувачів.
При цьому, у спірному рішенні відповідачем не вказано жодних недоліків щодо заповнення трудової книжки позивача.
Додатково позивач надала довідки №55 від 30.06.2025 та №79/25/2 від 03.07.2025. Вказані довідки містять інформацію про періоди роботи позивач на відповідних посадах, інформацію про неперебування у відпустці без збереження заробітної плати під час роботи у відповідному закладі дошкільної освіти. Окрім того, довідка №79/25/2 від 03.07.2025 містить інформацію про форму власності Львівського заводу «Автонавантажувач» при якому створено дитячий комбінат №147, де працювала позивач.
Суд зауважує, що дитячі комбінат та установа, в яких працювала позивача з 1984 по 1996 рік, створювалися при виробничих об`єднаннях відповідно до діючого на той час законодавства. Станом на дату звернення позивач із з`явою про перерахунок пенсії дошкільні заклади освіти створюються незалежно від підприємств, а відповідні виробничі об`єднання вже розформовані та змінили форму власності. Позивач же з метою додаткового підтвердження набутого стажу надала довідки ПАТ «Конвеєр» та ПАТ «ЛЬВІВСЬКИЙ ЗАВДО АВТОНАВАНТАЖУВАЧ», які створені на основі колишніх виробничих об`єднань.
При цьому, довідки містять інформацію про роботу позивача саме в створених на той час дитячому комбінаті та установі при виробничих об`єднаннях, а не безпосередньо в публічних акціонерних товариствах.
З огляду на викладене, суд критично оцінює таку підставу для відмови в перерахунку пенсії, як неможливість встановити підпорядкованість ПАТ «Конвеєр» та ПАТ «Львівський завод автонавантажувач» установам освіти.
Таким чином, періоди роботи позивача з 03.09.1984 по 07.12.1988, з 12.12.1988 по 30.09.1992 та 01.10.1992 по 12.11.1995 на посадах вихователя, музичного керівника, інструктора фізкультури у дитячому комбінаті №141 та дитячій установі №147 при виробничих об`єднаннях підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Оцінюючи дії ГУ ПФ України в Донецькій області суд вважає, що відповідач під час прийняття рішення про відмову позивачу в перерахунку пенсії не зарахувавши спірні періоди роботи, діяв протиправно. Тому, рішення ГУ ПФ України в Донецькій області №134650036279 від 15.07.2025 слід скасувати.
Щодо зобов`язання ГУ ПФ України в Донецькій області зарахувати до спеціального стажу роботи позивача спірний період, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФ України в Донецькій області, рішеннями якого відмовлено у призначенні та виплаті грошової допомоги.
Тому, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до спеціального стажу позивача періоди роботи з 03.09.1984 по 07.12.1988, з 12.12.1988 по 30.09.1992 та 01.10.1992 по 12.11.1995 має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФ України в Донецькій області.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду слід виснувати, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо перерахунку пенсії та призначення допомоги.
Так, питання щодо перерахунку пенсії та призначення допомоги є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження – це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
З огляду на викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати ГУ ПФ в Донецькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 03.09.1984 по 07.12.1988, з 12.12.1988 по 30.09.1992 та з 01.10.1992 по 12.11.1995 на посадах вихователя, музичного керівника, інструктора фізкультури у дитячому комбінаті №141 та дитячій установі №147 при виробничих об`єднаннях та розглянути повторно заяву позивача про перерахунок пенсії від 08.07.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Отже, позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки саме ним прийнято оскаржене рішення.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №134650036279 від 15.07.2025 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ЄДРПОУ 13486010) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 03.09.1984 по 07.12.1988 на посаді вихователя дитячого комбінату №141 при Виробничому об`єднанні «Конвеєр», з 12.12.1988 по 30.09.1992 на посаді музичного керівника дитячої установи №147 при Львівському об`єднанні з виробництва Автонавантажувачів, з 01.10.1992 по 12.11.1995 на посаді інструктора фізичного виховання дитячої установи №147 при Львівському об`єднанні з виробництва Автонавантажувачів та розглянути повторно заяву про перерахунок пенсії від 08.07.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
4. У задоволенні інших позовних відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

  Суддя	  Кравців Олег Романович