СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року                                м. Харків                                   Справа № 913/451/24  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
за участю:
від позивача – адвокат Пясецький Д.В., на підставі довіреності (поза межами приміщення суду),
від відповідача – керівник Догадайло М.М., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (поза межами приміщення суду), адвокат Коряк І.Ю. на підставі довіреності (поза межами приміщення суду),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Відділу освіти Білокуракинської селищної ради (вх.№2286Л/1) на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025, ухвалене у приміщенні Господарського суду Луганської області суддею Масловським С.В.  (повне рішення складено 31.03.2025) у справі №913/451/24 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ,
до Відділу освіти Білокуракинської селищної ради, смт. Білокуракине, Білокуракинський район, Луганська область,
про стягнення 1 798 460 грн 18 коп

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Відділу освіти Білокуракинської селищної ради, у якому просило стягнути грошові кошти за договором постачання природного газу від 08.11.2021 №11-1072/21-БО-Т у розмірі 1 798 460, 18грн, з яких: 1 106 386, 26грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 272 002, 80грн – пеня, 87 399, 16грн – три проценти річних, 332 671, 96грн – інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 5.1 договору.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/451/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором постачання природного газу від 08.11.2021 №11-1072/21-БО-Т в розмірі 1 798 460, 18грн, з яких: 1 106 386, 26грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 272 002, 80грн – пеня, 87 399, 16грн – 3% річних, 332 671, 96грн – інфляційні втрати, 21 581, 52грн – витрати зі сплати судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач свої зобов`язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, проте, відповідач зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ в лютому 2022 року не виконав належним чином та здійснив лише часткову оплату за договором в сумі 181 266, 25грн.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що наявність обставин, підтверджених листом Торгово-промислової палати не є підставою для звільнення відповідача від належного виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості за поставлений природний газ, оскільки його зміст не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин (введення воєнного стану в Україні), та видано його без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між настанням вказаних обставин й неможливістю виконання відповідачем конкретного зобов`язання (сплати заборгованості за спожитий газ), а відповідач не надав будь-яких доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання ним своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 08.11.2021 №11-1072/21-БО-Т.
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних є арифметично вірними та зробленими відповідно до умов договору та норм чинного законодавства.
Відділ освіти Білокуракинської селищної ради, не погодившись з ухваленим рішенням Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/451/24, звернувся з апеляційною скаргою, якою просить скасувати повністю вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” про стягнення з Відділу освіти Білокуракинської селищної ради грошових коштів у загальній сумі 1 798 460, 18грн, в тому числі:  основний борг – 1 106 386, 26грн, пеня – 272 002, 80грн, 3% річних – 87 399, 16грн, інфляційні втрати 332 671, 96грн, відмовити повністю за необґрунтованістю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не розглянувши клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, проігнорувавши його та оголосивши перерву. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому процесі.
Як зазначає апелянт, матеріали справи не містять доказів постачання постачальником природного газу саме споживачу, починаючи з 24.02.2022, тобто з моменту військової агресії РФ та окупації території Білокуракинської територіальної громади. 
Також, на думку апелянта, не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що Відділом освіти як споживачем вартість природного газу не оплачено, оскільки з урахуванням ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України та п. 5.1 Договору, строк виконання грошових зобов`язань на вказану суму не настав.
Крім того, апелянт посилається на те, що в порушення норм матеріального права Господарський суд Луганської області застосував норми Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією” №309 від 22.12.2022 року, який втратив силу.
Таким чином, апелянт вважає, що позивач в період з 24.02.2022 не мав права здійснювати господарську діяльність за договором №11-1072/21-БО-Т від 08.11.2021. При цьому, підписаний ТОВ “ГК “Нафтогаз Трейдинг” у справі акт приймання-передачі природного газу 28 лютого 2022 року, складений у порушення ч. 2 ст. 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, не створює жодних правових наслідків та не є належним доказом, що підтверджує виконання останнім своїх зобов`язань за Договором. Приймаючи до уваги відсутність у позивача права на отримання заявлених до стягнення у період з 24.02.2022 грошових коштів та відсутність у відповідача кореспондованого зобов`язання їх сплачувати, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за постачання природного газу у період з 24.02.2022 по 28.02.2022. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 (головуючий суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А.) вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Судові витрати за подання позовної заяви віднесено на рахунок позивача. Стягнуто з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 32 372, 28 грн.
Східний апеляційний господарський суд установив, що за інформацією про надходження коштів на рахунки позивача від відповідача за період з 04.11.2021 по 09.05.2024, підтверджується оплата відповідачем за поставлений газ за листопад, грудень 2021 року та січень 2022 року.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виникнення права вимоги оплати спожитого газу відповідно до умов пункту 5.1. договору залежить від надання постачальником підписаного зі свого боку на підписання споживачеві оригіналу акта приймання-передачі газу, який опосередковує перехід права власності на товар згідно з пунктом 3.1. цього договору та є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що покладає на постачальника, як кредитора у розглядуваному спірному грошовому зобов`язанні, вчинити дії, обумовлені сторонами в пунктах 3.1., 3.5.1., 3.5.2. договору, з надання для підписання споживачу такого акта. Як зазначено судом апеляційної інстанції, періодом формування стягуваної заборгованості є виключно лютий 2022, несплачена вартість спожитого відповідачем газу упродовж якого і є базою для нарахування додатково заявлених скаржником пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.09.2025 у справі №913/451/24 касаційну скаргу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 у справі №913/451/24 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.
Верховний суд встановив, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, посилався на ненаправлення постачальником споживачеві (відповідачу) підписаного оригіналу акта приймання-передачі газу, проте, не з`ясував питання фактичного виконання постачальником зобов`язань за договором щодо здійснення поставки природного газу споживачеві, а також питання щодо споживання відповідачем природного газу у спірний період (лютий 2022 року), оскільки відповідачем не заперечувався факт поставки природного газу та його споживання.
Крім того, як зазначено Верховним Судом, суд апеляційної інстанції не з`ясував питання стосовно того, чи звільняє споживача ненаправлення постачальником оригіналу акта приймання-передачі природного газу від здійснення оплати за поставлений газ, а також неможливість споживача визначити кількість спожитого ним природного газу для здійснення його оплати, як і не з`ясував питання початку пропуску строку прострочення боржника (споживача) та правомірність нарахування пені 3% річних та інфляційних втрат.
Верховний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, зокрема, щодо реального виконання позивачем умов договору та виникнення у відповідача обов`язку оплатити поставлений природний газ, дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 скасував, а справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
29.10.2025 матеріали справи №913/451/24 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 прийнято до провадження справу №913/451/24 за апеляційною скаргою Відділу освіти Білокуракинської селищної ради на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/451/24. Призначено розгляд апеляційної скарги на 18.11.2025 об 11:30 год. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про участь його представника в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Постановлено судове засідання у справі №913/451/24, призначене на 18 листопада 2025 року об 11:30 годині та усі наступні судові засідання провести за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" в особі представника – адвоката Пясецького Дмитра Васильовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 задоволено заяви Відділу освіти Білокуракинської селищної ради  про участь його керівника та представника в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Постановлено судове засідання у справі №913/451/24, призначене на 18 листопада 2025 року об 11:30 годині та усі наступні судові засідання провести за участю Відділу освіти Білокуракинської селищної ради в особі керівника - Догадайло Маргарити Миколаївни та представника - адвоката Коряка Ігоря Юрійовича  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення з використанням власних технічних засобів заявника.
13.11.2025 від апелянта надійшли додаткові пояснення, зазначає, що лист третьої особи, не учасника справи, та інформація щодо остаточної алокації відборів відповідача (відповідь оператора газорозподільної системи на адвокатський запит, а не роздруківки) судом першої інстанції було визнано належним доказом як самого факту споживання природного газу відповідачем, так і обсягу природного газу, спожитого відповідачем з ресурсу позивача та доведеним фактом, що не відповідає критеріям допустимості, належності та достовірності доказів у господарському процесі.
Апелянт посилається на те, що ТОВ "Оператор ГТС України" не мало можливості об`єктивно визначити обсяги транспортування природного газу у зв`язку з втратою контролю ГРС внаслідок захоплення та окупації відповідних об`єктів газотранспортної системи, про що була та є зазначена інформація на офіційному сайті ТОВ "Оператор ГТС України". Зазначені в акті приймання-передачі між ТОВ "Оператор ГТС України" та АТ "Луганськгаз" обсяги переданого природного газу є некоректними та недостовірними, та такими, що не відповідають реальним обставинам.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 18.11.2025 представники апелянта оголосили доводи апеляційної скарги, просять її задовольнити.
Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить у її задоволенні відмовити.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарги, представники сторін висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом,           08.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю  "Газопостачальна компанія  "Нафтогаз Трейдинг"  (постачальник) та Відділом освіти Білокуракинської селищної ради (споживач) був укладений договір постачання природного газу №11-1072/21-БО-Т (далі   - договір), відповідно до пункту 1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити споживачу природний газ, а споживач - прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Згідно з пунктами 2.1, 2.1.3, 2.2, 2.3 договору, постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2021 по грудень 2022 року в кількості 752, 604тис.куб. метрів.  Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору. Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в пункті 2.1 цього договору повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді для потреб, визначених пунктом 1.2 цього договору. Відповідальність за правильність визначення замовлених обсягів газу покладається виключно на споживача. Підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.
За змістом  пункту 2.4 договору, перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення  замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором. В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5. цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.
Згідно з пунктами 3.1, 3.5 договору, постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Умовами пп. 3.5.2, 3.5.3 пункту 3.5 передбачено, що на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.
Відповідно до пп. 3.5.4. пункту 3.5 договору, у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.
Відповідно до пунктів 4.1., 4.3. договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб.м газу без ПДВ – 13 658 грн 42 коп.; крім того, ПДВ за ставкою 20%; крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу газотранспортної системи  124 грн 16 коп. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1, 10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом  136 грн 576 коп., крім того, ПДВ  20%, всього з ПДВ  163 грн 86 коп. за 1000 куб. м. Всього ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за договором становить 16 554 грн 00 коп. Загальна вартість договору на дату укладання становить 10 382 172 грн 18 коп., крім того, ПДВ 2 076 434 грн 44 коп., разом з ПДВ  12 458 606 грн 62 коп.
Згідно з пунктом 5.1 договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за  місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.
Приписами пунктів 7.1, 7.2 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і договором. У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно з пунктами 10.1-10.4 договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків згідно з цим договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення договору, і сторони не могли передбачити їх. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про виникнення форс-мажорних обставин та протягом 14 днів з дати їх виникнення подати підтвердні документи відповідно до законодавства. Настання форс-мажорних обставин підтверджується в порядку, встановленому чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 13.1 договору, даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до  31  грудня 2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.
Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов укладеного між ТОВ  "Газопостачальна компанія  "Нафтогаз Трейдинг"  та Відділом освіти Білокуракинської селищної ради договору постачання природного газу №11-1072/21-БО-Т від 08.11.2021, позивач поставив відповідачу природний газ загальним об`ємом 268, 06889тис.куб.метрів на загальну суму 4 437 611 грн 11 коп., а саме: в грудні 2021  природний газ в обсязі                        91, 55600тис.куб.метрів на загальну суму 1 515 617 грн 58 коп., в січні 2022 - природний газ в обсязі 98, 72789тис.куб.метрів на загальну суму 1 634 341 грн 02 коп. з ПДВ та в лютому 2022 - природний газ в обсязі 77, 78500тис.куб.метрів на загальну суму 1 287 652 грн 51 коп. з ПДВ.
Акти приймання-передачі природного газу за грудень 2021, січень-лютий 2022 були направлені позивачем на електронну адресу відповідача, яку було зазначено в договорі.
У визначений договором строк споживач не повернув підписані акти приймання-передачі, а також не надав мотивовану відмову від їх підписання, матеріали справи не містять будь-яких заперечень щодо обсягів споживання відповідачем природного газу, факт постачання природного газу у визначених обсягах за спірний період відповідачем не спростовано, а тому такі акти вважаються прийнятими відповідачем згідно з пунктом 3.5. договору № 11-1072/21-БО-Т від 08.11.2021.
Факт включення відповідача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС та обсяг спожитого відповідачем газу підтверджується листом оператора ГТС  ТОВ  Оператор газотранспортної системи України  №ТОВВИХ-24-9130 від 18.06.2024 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS00015CDFD00Z; відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS00015CDFD00Z (надано у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).
За відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача  Відділ освіти Білокуракинської селищної ради, зазначено ЕІС-код споживача природного газу  56XS00015CDFD00Z.
Згідно з листом ТОВ  "Оператор газотранспортної системи України"  щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS00015CDFD00Z, у період з 21.11.2021 по 01.03.2022 відповідач був закріплений за постачальником ТОВ  "Газопостачальна компанія  "Нафтогаз Трейдинг".
Також в даному листі вказано, що обсяги природного газу, використані споживачем з ЕІС-кодом 56XS00015CDFD00Z, внесені в алокацію вказаного постачальника  та становлять в період з 11.11.2021 по 30.11.2021  – 23 437, 22м3, з 01.12.2021 по 31.12.2021  – 91 556, 00 м3; з 01.01.2022 по 31.01.2022  – 98 727, 89 м3, з 01.02.2022 по 28.02.2022  – 77 785, 00 м3.
Проте, Відділ освіти Білокуракинської селищної ради свої зобов`язання за укладеним договором, зі своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за поставлений природний газ в січні - лютому 2022 в розмірі 1 106 386 грн 26 коп.
З огляду на викладене, позивач нарахував відповідачу 272 002 грн 80 коп.  пені, 87 399 грн 16 коп.  3% річних, 332 671 грн 96 коп.  інфляційні втрати.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Згідно з пунктом 1 частини 2  статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1  статті 509 Цивільного кодексу України,  зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У силу положень  статті 626 Цивільного кодексу України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У  статті 629 Цивільного кодексу України  передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями  525,  526 Цивільного кодексу України,  одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 Цивільного кодексу України  передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до  статті 712 Цивільного кодексу України,  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність,  зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а  покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.  До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Згідно з частинами 1, 2  статті 714 Цивільного кодексу України,  за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
У  статті 655 Цивільного кодексу України  передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття  або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1  статті 692 Цивільного кодексу України).
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це (статті 664 Цивільного кодексу України).
Відповідно до пунктів 27, 31, 37 частини 1  статті 1 Закону України "Про ринок природного газу",  природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих тощо, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією; постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживачем є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Згідно з частинами 1-3  статті 12 Закону України "Про ринок природного газу",  постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і  Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Правовідносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС), регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими  постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496  (далі - Правила).
Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.
Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача (п. 11 розділу ІІ Правил).
Відповідно до підпункту 19 пункту 1  статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", Оператор газотранспортної системи (Оператор ГТС) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України", на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".
Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1378/27823 (далі - Кодекс ГТС).
Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).
Для кодування використовується ЕІС-код.
Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.
Згідно з пунктом 4 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС оператор газорозподільної системи присвоює EIC-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності).
У пункті 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.
Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (п. 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).
Факт укладання договору постачання природного газу №11-1072/21-БО-Т від 08.11.2021 між сторонами спору підтверджується матеріалами справи та документально не спростовується відповідачем.
Суд на підставі наявних у справі матеріалів встановив, що відповідач у період з 08.11.2021 по 28.02.2022 був закріплений за постачальником ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (лист №ТОВВИХ-24-9130 від 18.06.2024 ТОВ "Оператор газотранспортної системи України"), що також не спростовується сторонами спору.
Фактичне виконання позивачем зобов`язання щодо поставки відповідачу природного газу, зокрема в обсязі 77  785, 00тис. куб. м на загальну суму 1  287  652, 51грн у лютому 2022 року та його споживання відповідачем підтверджується належними доказами, зокрема, листом ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" від 18.06.2024 №ТОВВИХ-24-9130 та даними з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS00015CDFD00Z, доступ до якої має також відповідач.
Отже, відповідач мав можливість дізнатися з Інформаційної платформи Оператора ГТС про спожиті обсяги природного газу за спірний період.
Як вбачається із матеріалів справи, акти за грудень 2021 року – січень 2022 року також були надіслані позивачу на електронну адресу, зазначену в договорі, і оплачені відповідачем. Оплата за лютий 2022 року здійснена частково в сумі 181  266, 25грн.  
Як зазначає позивач, враховуючи загрозу життю та здоров`ю працівників та клієнтів, починаючи з 24.02.2022 АТ "Укрпошта" припинила роботу низки відділень, що унеможливило відправку оригіналу акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2022 відповідачу.
Поряд з цим, відповідач не надав суду доказів того, що використані позивачем дані, розміщені Оператором ГТС на Інформаційній платформі щодо остаточної алокації відборів газу відповідача за лютий 2022 року, є неповними чи недостовірними або такими, що відрізняються від даних самого споживача, тобто дані Інформаційної платформи ніяким чином документально не спростував.
Крім того, суд також враховує, що умовами договору передбачено, що споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу (п. 2.4, п. 6.2 договору); режим використання природного газу споживач визначає самостійно (пункт 2.5 договору); сторони договору здійснюють щоденний моніторинг фактичного відібраного споживачем обсягу природного газу (пункт 3.4 договору).
Отже, оскільки природний газ був переданий та отриманий споживачем у спірний період, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 Цивільного кодексу України) та не залежить від факту надсилання (або не надсилання) позивачем акту приймання-передачі природного газу.
При цьому, пункт 5.1 договору не звільняє відповідача від оплати за отриманий природний газ у разі відсутності акту приймання-передачі, оскільки у такому випадку фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору, яким передбачено, що обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно визначив обсяг спожитого відповідачем природного газу у спірний період відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС.
Відтак, судова колегія відхиляє доводи апелянта, що строк виконання грошових зобов`язань на вказану суму не настав.
Пунктом 4.1. договору визначено ціну та порядок зміни ціни за природний газ, який постачається за цим договором.
Отже, з урахуванням обізнаності відповідача про спожиті обсяги та ціни природного газу, що визначена в договорі, відповідач знав вартість природного газу, яка мала бути ним сплачена  за відповідний період поставки та мав можливість здійснити таку оплату навіть не очікуючи відповідного акту приймання-передачі природного газу.
Вказане також підтверджується тим, що відповідачем було сплачено за період поставки за листопад 2021 року – січень 2022 року повністю, а також частково здійснено оплату за період поставки за лютий 2022 року навіть без наявності підписаних актів приймання-передачі природного газу. 
Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за постачання природного газу у період з 24.02.2022 по 28.02.2022, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Судом встановлено, що місцезнаходженням відповідача згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: Луганська область, Білокуракинський район, смт Білокуракине, вул. Паркова, буд. 33.
Кабінет Міністрів України постановою від 06.12.2022 №1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією"  установив, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.
Територія Білокуракінської територіальної громади Сватівського району Луганської області є тимчасово окупованою з  05.03.2022  відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, яким був затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, та встановлена аналогічна дата тимчасової окупації зазначеної вище території, втратив свою чинність від 20.03.2025 на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28.02.2025.
І посилання суду першої інстанції на вказаний наказ №309 від 22.12.2022 жодним чином не вплинуло на вирішення судом спору, оскільки обидва накази містять аналогічну дату початку тимчасової окупації території місцезнаходження відповідача. Тим паче, що суд першої інстанції послався і на наказ № 376 від 28.02.2025.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення заборгованість у сумі 1  106  386, 26грн за поставлений відповідачу природний газ у лютому 2022 року, місцезнаходження якого з 05.03.2022 окуповане.
Таким чином, період, за який позивачем нараховано основну заборгованість не охоплюється періодом перебування території місцезнаходження відповідача в тимчасовій окупації.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Згідно з частиною 1  статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України",  для цілей цього  Закону  тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Частиною 3  статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"  передбачено, що в умовах воєнного стану правовий режим тимчасово окупованої території, передбаченої пунктом 3 частини першої  статті 3 цього Закону, визначається, змінюється і скасовується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 13-1  Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України",  на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та  трубопровідним транспортом,  а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
Ухвалою Касаційного господарського суду  у складі Верховного Суду від 27.03.2024 було передано справу №908/1162/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, щодо того, що достатнім для застосування ч. 2 ст. 13 та ч. 2 ст. 13-1 Закону України  Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України  є розповсюдження дії цього Закону на спірні правовідносини з огляду на приписи ст. 2 Закону. Колегія суддів у справі №908/1162/23 вважала, що положення статей 13 та 13-1 Закону України  Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України  можуть бути поширені на тимчасово окуповані території з урахування ч. 1 цих статей, а саме, за рішенням Кабінету Міністрів України.
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, спірні правовідносини у справі №908/1162/23 стосуються стягнення заборгованості за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії з підприємства, розміщеного у місті Мелітополь (яке було окуповане з 25.02.2022), та яке з серпня 2022 року здійснювало свою діяльність на території міста Запоріжжя.
У той час, як за обставинами справи №913/451/24, що розглядається, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за поставлений Відділу освіти Білокуракинської селищної ради природний газ у лютому 2022 року, тобто, до моменту тимчасової окупації місцезнаходження відповідача.
З урахуванням викладеного, дія положень статті 13-1  Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"  не застосовується до спірних правовідносин.
З огляду на викладене, суд першої інстанції відповідно до норм матеріального права та процесуального права відмовив відповідачу у клопотанні про зупинення провадження у справі №913/451/24 до розгляду Верховним Судом справи №908/1162/23.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №913/264/23 щодо того, що ТОВ "Оператор ГТС України" не мало можливості об`єктивно визначити обсяги транспортування природного газу у зв`язку з втратою контролю ГРС внаслідок захоплення та окупації відповідних об`єктів газотранспортної системи, оскільки у вказаній справі періодом виникнення заборгованості за спожитий газ був травень-червень 2022, тобто, період, коли територія місцезнаходження боржника - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" перебувала у тимчасовій окупації.
З огляду на викладене, оскільки позивачем свої зобов`язання щодо поставки природного газу були виконані належним чином, в свою чергу, відповідачем зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ в лютому 2022 на суму               1 287 652 грн 51 коп. належним чином виконані не були, здійснивши часткову оплату в сумі 181 266 грн 25 коп., апелянт не надав доказів споживання іншого обсягу газу, ніж зазначено позивачем, на підтвердження чого позивачем надані належні та допустимі докази, судова колегія доходить висновку, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення основного боргу за поставлений природний газ за лютий 2022 в сумі 1  106 386 грн 26 коп. є законною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню.
У відповідності до частини 1  статті 611 Цивільного кодексу України,  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1  статті 549 Цивільного кодексу України  визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
За умовами пункту 7.2. договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункт 5.1  та/або строків оплати за п. 8.4 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Таким чином, приписами законодавства та умовами укладеного сторонами договору постачання природного газу встановлена відповідальність відповідача у випадку порушення строків оплати за поставлений природний газ.
Судом встановлено, що згідно з пунктом 5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.
Проте, в порушення пункту 5.1. укладеного договору, Відділом освіти Білокуракинської селищної ради оплата поставленого природного газу в січні 2022 була здійснена 29.12.2021 в сумі 181 266 грн 25 коп., 03.03.2022 в сумі 1  453 030 грн 67 коп., та 03.11.2022 в сумі 44 грн 10 коп., у зв`язку з чим, позивачем нарахована пеня за загальний період з 16.03.2022 по 15.09.2022 в розмірі 8 грн 25 коп. За зобов`язаннями лютого 2022 на суму 1 287 652 грн 51 коп. позивачем нараховано пеню за загальний період з 16.04.2022 по 15.010.2022  в розмірі 271 994 грн 55 коп.
Розрахунок є арифметично вірним та зробленим відповідно до умов договору та норм чинного законодавства.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 272 7002 грн 80 коп. є законною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 2  статті 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши, наданий позивачем розрахунок 3% річних за зобов`язанням січня 2022 за загальний період з 16.03.2022 по 15.09.2022 на суму 44 грн 10 коп. в розмірі 0 грн 67 коп. та за зобов`язанням лютого 2022 на суму 1 287 652 грн 51 коп. за загальний період з 16.04.2022 по 30.10.2024  в розмірі 87 398 грн 49 коп., суд першої інстанції встановив, що він є арифметично вірним та зробленим відповідно до договору та норм чинного законодавства.
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі  87 399 грн 16 коп. є законною, обґрунтованою, отже, такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Перевіривши, наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за зобов`язанням січня 2022 за загальний період з 01.04.2022 по 31.10.2022 на суму 44 грн 10 коп. в розмірі 7 грн 10 коп., та за зобов`язанням лютого 2022 на суму 1287652 грн 51 коп. за загальний період з 01.05.2022 по 30.09.2024  в розмірі 332664 грн 86 коп., суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним та зробленим відповідно до умов договору та норм чинного законодавства.
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 65 744 грн 65 коп. є законною, обґрунтованою, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.
Апелянт не висловив заперечень щодо арифметичної вірності здійсненого позивачем і перевіреного судом першої інстанції розрахунку 3% річних та інфляційних.
Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у відкладенні розгляду справи, судова колегія зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Як вбачається із матеріалів справи, сторони у справі скористались своїми процесуальними правами на подання заяв по суті справи та суд перейшов до розгляду справи по суті, при цьому, явка в судове засідання сторін не визнавалась обов`язковою, отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовив за його необґрунтованістю.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Відділу освіти Білокуракинської селищної ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025, у справі №913/451/24 – без змін.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Білокуракинської селищної ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/451/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 26.11.2025.

Головуючий суддя                                                                     Н.В. Гребенюк

Суддя                                                                                           М.М. Слободін  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко