КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 752/21254/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/977/2025 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.
при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нетребенка Олександра Сергійовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 4 березня 2024 року (суддя Мазур Ю.Ю.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц Ольги Валеріївни, заінтересована особа: Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»
встановив:
у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою, у якій просила визнати неправомірною дію державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що полягає у внесенні неправдивих відомостей, а саме ідентифікаційних даних стягувача в постанові про заміну сторони у виконавчому провадженні фактичним даним, які вказані у виконавчому листі № 2-3281/09, що видав Голосіївський районний суд міста Києва 9 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (код за ЄДРПОУ: 25745867, адреса реєстрації: 01113, м. Київ, вул. Щорса, 31) боргу у розмірі 2 176 678,84грн та видачу неправдивого офіційного документу, шляхом використання свого службового становища; визнати неправомірною дію державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо прийняття на виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року у справі № 752/15160/23, провадження № 6/752/433/23, яка не відповідає вимогам пунктів 3, 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірною дію державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, якою він прийняв процесуальне рішення з прийняття постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 21 вересня 2023 року за виконавчим документом, що не відповідає вимогам закону для таких документів; скасувати постанову про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що 

прийняв 21 вересня 2023 року державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В.; винести окрему ухвалу на направити її до ТУ ДБР у місті Києві для внесення відомостей до ЄРДР та проведення перевірки у межах кримінального провадження вказаних у цій скарзі обставин вчинення державним виконавцем кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено за ч. 1 ст. 366 КК України; судові витрати покласти на Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Мотивуючи подану скаргу, скаржниця зазначала, що на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 9 липня 2009 року у справі № 2-3281/09 секретарем цього суду 9 липня 2012 року було видано виконавчий лист про стягнення з неї на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу у розмірі 2 176 678,84грн. На підставі вказаного виконавчого листа, за заявою стягувача - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було відкрито виконавче провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року у справі № 752/15160/23, провадження № 6/752/433/23, постановлено замінити стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому провадженні, що здійснюється відносно ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва.
Скаржниця, посилаючись на п. 14 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зазначає, що у разі зміни найменування юридичної особи без процедури реорганізації, виконавець своєю постановою змінює назву сторони виконавчого провадження, однак в матеріалах зазначеного виконавчого провадження відсутня постанова про зміну назви стягувача - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Скаржниця вважає, що враховуючи викладене, державний виконавець не мав права виконувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року у справі № 752/15160/23 та приймати на її підставі оскаржувану постанову, оскільки вказаною ухвалою суду замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а не того, який був зазначений у виконавчому листі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». При цьому в ухвалі суду не зазначено повне найменування юридичної особи, яка вибула, її місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а відтак виконавчий документ, що надійшов державному виконавцю, не відповідав вимогам ст. 263, ч. 3 ст. 431 ЦПК України, п. 3, 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та підлягав поверненню без прийняття до виконання.
Скаржниця посилається на те, що державний виконавець в резолютивній частині оскаржуваної постанови неправомірно зазначив про заміну стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», тоді як у вступній частині постанови у графі стягувач зазначено - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Скаржниця, посилаючись на п. 7 розділу І наказу Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зазначає, що оскаржувана постанова не містить таких обов`язкових реквізитів: резолютивної частини виконавчого документа та мотивів, з яких виконавець прийняв таке рішення, з посиланням на норму закону, на підставі якої винесено постанову. Отже, мотивувальна та резолютивна частина оскаржуваної постанови оформлена з порушеннями.
Скаржниця вважає, що державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. своїми діями порушив вимоги ст. 8 Закону України «Про 

виконавчого провадження», п. 1, 2 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України № 2432/5, що полягають у перекручуванні істини в офіційних документах та видачі неправдивих офіційних документів, шляхом використання свого службового становища, що має ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 366 КК України.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 4 березня 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Нетребенко О.С. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Представник скаржниці зазначає, що 28 вересня 2009 року Національний банк України погодив нову редакцію статуту банку, у зв`язку зі зміною назви з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Отже, з 28 вересня 2009 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а тому, враховуючи, що рішення суду у цивільній справі № 2-3281/09 ухвалено 9 липня 2009 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повинен був звернутись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки в даному випадку відбулась не просто зміна назви, а правонаступництво. Разом з цим, в матеріалах виконавчого провадження відсутня постанова державного виконавця про зміну найменування юридичної особи, що свідчить про те, що як первісний стягувач, так і його правонаступник із відповідною заявою не звертались. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2022 року у цивільній справі № 910/12525/20 дійшла висновку, що питання заміни сторони виконавчого провадження правонаступником вирішується виключно судом.
Також, представник скаржниці посилається на те, що 17 грудня 2015 року правління Національного банку України було прийняло постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а 18 грудня 2015 року виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку. Згідно довіреності, що міститься в матеріалах справи, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб наділив повноваженнями ліквідатора Желугу А.С. без права передоручення. У той же час, підписантом договору про відступлення права вимоги від 23 серпня 2019 року, яким ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», був ОСОБА_2 . Крім цього, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року у справі 752/23724/20 у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження було відмовлено, а ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року у справі № 752/15160/23 заяву аналогічного змісту було задоволено, однак ухвала не набрала законної сили і наразі оскаржується в суді апеляційної інстанції.
Крім цього, представник скаржниці посилається на те, що оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не зверталось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, до нього не перейшли права кредитора у цьому зобов`язанні, а відтак і ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» не володіє правом вимоги до ОСОБА_1 , як боржниці, оскільки не скористалось своїм правом у встановлений законом строк, що є підставою для застосування наслідків спливу строку позовної давності у даних правовідносинах.
Також, представник скаржниці посилається на невідповідність постанови про відкриття виконавчого провадження п. 7 розділу І наказу № 512/5, оскільки вона не містить усіх передбачених реквізитів, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові державного виконавця, що видає постанову; мотиви, з яких виконавець прийняв відповідне рішення, з 

посиланням на норму закону; підпис, скріплений печаткою.
У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Куц О.В. заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити ухвалу суду без змін.
Державний виконавець Куц О.В. зазначає, що до заяви про відкриття виконавчого провадження було додано довіреність № 3-243110/1457 від 2 лютого 2016 року представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», якою останнього уповноважено представляти інтереси ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», його структурних підрозділів, а також уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію банку. Крім цього, договір про відступлення права вимоги від 23 серпня 2019 року недійсним не визнавався, а відтак, згідно приписів статті 204 ЦК України, він є правомірним.
Також, державний виконавець Куц О.В., посилаючись на Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, зазначає, що документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою системи, відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в системі забороняється, відтак доводи скаржниці про невідповідність реквізитів оскаржуваної постанови вимогам наказу № 512/5 є безпідставними та надуманими. 
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судових повісток-повідомлень до їх електронних кабінетів у системі «Електронний суд», а також на поштову адресу ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (с.с.223-227, 243-247 т.1, 8-9, 11-15 т.2), тричі у судове засідання не з`явилися, 2 грудня 2024 року державний виконавець Куц О.В. направила до апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність (с.с.16 т.2), тому на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела розгляд справи у відсутність учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 9 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 липня 2011 року, у справі № 2-3281/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитну заборгованість у розмірі 2 175 948,84грн та судові витрати: судовий збір у розмірі 1 700грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30грн, а всього - 2 176 678,84грн (с.с.6-8, 9-12 т.1).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2012 року видано дублікати виконавчих листів на виконання заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 9 липня 2009 року у справі № 2-3281/09 замість втрачених оригіналів, що були видані Голосіївським районним судом міста Києва від 23 червня 2010 року (с.с.13-14 т.1).
Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вереса В.В. від 22 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2-3281/09, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 9 липня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу у розмірі 2 176 678,84грн (с.с.84 т.1). 
23 серпня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та ТОВ 

«Фінансова компанія «Гефест» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у додатках №№ 1-2 (боржники), включаючи права вимоги правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у додатках №№ 1-2 до цього договору (с.с.97-100 т.1).
Також, 23 серпня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (банк/первісний заставодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» (новий заставодержатель) був укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами застави, відповідно до умов якого сторони погоджуються, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком, шляхом продажу, прав вимоги за договорами застави, зазначеними у додатку № 1 до даного договору, новому заставодержателю (відступлення права вимоги) (с.с.101-105 т.1).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року замінено стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому провадженні, що здійснюється відносно ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 2-3281/09, що виданий Голосіївським районним судом міста Києва (с.с.43-50 т.1).
Постановою державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Куц О.В. від 21 вересня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест». Підставою прийняття постанови зазначена ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року (с.с.121 т.1).
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», є чинним, оскільки не визнавався судом недійсним в порядку, передбаченому чинним законодавством. При цьому, первісний стягувач до укладення цього договору не змінювався, оскільки мала місце лише зміна його назви з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Суд першої інстанції вважав, що скаржницею не доведено та не підтверджено належними доказами факту неправомірності дій державного виконавця щодо прийняття постанови про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим 

до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18).
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частинами першою, другою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
У частині п`ятій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Одним з елементів забезпечення прав учасників справи на стадії виконання судового рішення є встановлена статтею 442 ЦПК України процедура заміни сторони виконавчого провадження. Наведеною статтею визначено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву 

про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Правила цієї статті застосовуються також у разі, коли потрібно замінити боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).
Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5, передбачено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року у справі № 752/15160/23 замінено стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому провадженні, що здійснюється відносно ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 2-3281/09, виданого Голосіївським районним судом міста Києва.
Постановою Київського апеляційного суду від 4 вересня 2024 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника боржниці на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 4 вересня 2024 року.
Отже, державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, виконував ухвалу суду про заміну сторони виконавчого провадження, яка набрала законної сили, і є обов`язковою для виконання.
Доводи ОСОБА_1 , що державний виконавець не повинен був приймати до виконання ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року, оскільки вона не відповідає вимогам пунктів 3, 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставними, оскільки ухвала суду про заміну сторони у виконавчому провадженні не є виконавчим документом.
Крім того, правомірності та законності ухвали суду від 13 вересня 2023 року надана оцінка як судом апеляційної інстанції, так і касаційним судом, який зазначив, що судами правильно застосовані норми права при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні.
При цьому, державний виконавець не наділений повноваженнями оцінювати ухвалу суду на предмет її правомірності, а зобов`язаний здійснювати дії по її виконанню.
Доводи апеляційної скарги, що під час підписання договору про відступлення права вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» представник первісного кредитора діяв без належних повноважень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначений договір у встановленому законом порядку оспорений не був.
Верховний Суд в ухвалі про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 752/15160/23 оцінюючи доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Нетребенка О.С., зазначив, що «встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої 

заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 виснувала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Тобто задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності.»
Також Верховним Судом надано оцінку доводам представника ОСОБА_1 - адвоката Нетребенка О.С. з приводу не звернення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні та не набуття ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» права вимоги до ОСОБА_1 , які повторювати апеляційний суд сенсу не вбачає.
Колегія суддів зазначає, що питання заміни стягувача у виконавчому провадженні, відкритому стосовно ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 2-3281/09, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, вирішено ухвалою суду від 13 вересня 2023 року, яка набрала законної сили і є обов`язковою для виконання, і доводи ОСОБА_1 про незгоду з вказаним судовим рішенням повторній оцінці під час розгляду її скарги на постанову державного виконавця, який виконав цю ухвалу суду, не підлягають.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови про відкриття виконавчого провадження п. 7 розділу 1 наказу № 512/5, колегія суддів не оцінює, оскільки постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не була предметом скарги ОСОБА_1 та предметом розгляду суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги вже були предметом оцінки суду при розгляді апеляційної та касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Нетребенка О.С. на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року про заміну сторони виконавчого провадження, колегія суддів не вважає за необхідне надавати їм повторну оцінку.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що державний виконавець, приймаючи постанову про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, діяв правомірно, так як виконував судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, а відтак правових підстав для скасування зазначеної постанови не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд 

першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нетребенка Олександра Сергійовича залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 4 березня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 5 січня 2026 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова