КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/25457/25  головуючий у суді І інстанції: Первушина О.С.
провадження №33/824/5911/2025 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 478106 від 09 жовтня 2025 року - 09 жовтня 2025 року о 10 год. 30 хв. у м. Київ, на вул. Володимира Брожка (Кіровоградська), буд. 6, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Хундай», д.н.з. НОМЕР_1 , на регульованому перехресті з вул. Гайдамацька, виконуючи розворот на зелений сигнал світлофора, не дав дороги автомобілю «Деу» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого сталося зіткнення, у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3.б, п. 16.6 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.. 
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Крім того, одночасно з апеляційною скаргою було подано клопотання, у якому порушене питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку ОСОБА_1 зазначає, що повний текст постанови було виготовлено та вручено йому 10.11.2025 року, що підтверджується долученою до клопотання копією постанови зі штампом, який містить дату видачі.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд не з`ясував конкретне місце зіткнення автомобілів, оскільки зіткнення відбулось за пішохідним переходом та після того, як було закінчено маневр розвороту.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обгрунтовував тим, що пішохідний перехід на схемі ДТП перенесений далі від перехрестя, що не відповідає фактичному його розміщенню.
Крім того, зазначає, що автомобіль «Lanos» вдарив його автомобіль лівою частиною свого бамперу, а основні пошкодження автомобіль «Lanos» отримав внаслідок удару в бордюр своєю передньою частиною.
Також, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуте його клопотання про витребування відеофіксації, яка велась при оформленні ДТП.
ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
ОСОБА_2 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, разом з тим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, доводи ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року, на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтованими.
У матеріалах, переданих судом першої інстанції, наявна розписка ОСОБА_1 про отримання копії оскаржуваної постанови 10.11.2025 року (а.с. 19).
Відтак, суд апеляційної інстанції приймає до уваги аргументи, які наведено у клопотанні про поновлення строку.
Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року, як такий, що пропущений з поважних причин.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи адміністративної справи доказах.
Статтею 124 КУпАП передбачається відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Пунктом 2.3.б ПДР України зобов`язує водія бути уважним до дорожньої обстановки, відповідно реагувати на її зміни, стежити за правильністю кріплення вантажу та технічним станом транспортного засобу, і не відволікатися від керування під час руху.
Пунктом 16.6 ПДР України встановлено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Проте, вимоги вказаних пунктів ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно з встановленими нормами закону держави Україна.
Вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.3.б, п. 16.6 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: 
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 478106 від 09 жовтня 2025 року, з якого вбачається, що 09 жовтня 2025 року о 10 год. 30 хв. у м. Київ, на вул. Володимира Брожка (Кіровоградська), буд. 6, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Хундай», д.н.з. НОМЕР_1 , на регульованому перехресті з вул. Гайдамацька, виконуючи розворот на зелений сигнал світлофора, не дав дороги автомобілю «Деу» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого сталося зіткнення, у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3.б, п. 16.6 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП (а.с. 1-2);
- на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.10.2025 року о 10 год. 30 хв. у м. Київ, на перехресті вул. В. Брожка - вул. Гайдамацька - вул. Ізюмська, яка була складена безпосередньо на місці пригоди в присутності водіїв, які підписала вказану схему без зауважень та доповнень. На схемі відображено розташування транспортних засобів відносно проїжджої частини після зіткнення, місце зіткнення та перелік видимих пошкоджень транспортних засобів, отриманих унаслідок ДТП (а.с. 3);
- у письмових поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , з яких вбачається, що 09 жовтня 2025 року о 10 год. 30 хв. останній рухався по вул. В. Брожка зі сторони просп. Лобановського в сторону вул. Деміївська на зелене світло світлофору, закінчуючи маневр розвороту ліворуч, перед тим переконавшись у відсутності зустрічних транспортних засобів. Зазначає, що закінчуючи маневр, отримав удар в праве колесо автомобілем «Ланос» (а.с. 5);
- у письмових поясненнях ОСОБА_2 , у яких останній зазначає, що 09 жовтня 2025 року о 10 год. 30 хв. керував автомобілем по вул. В. Брожка зі сторони вул. М. Грінченка в сторону просп. В. Лобановського з дозволеною швидкістю у правій смузі руху на зелене світло світлофора, коли на перехресті з вул. Ізюмська раптово виїхав автомобіль «Хюндай». ОСОБА_2 різко натиснув на гальма, але після дощу покриття було слизьке, відповідно відбулось зіткнення, у результаті чого деформований капот і розбитий бампер (а.с. 4);
- на фотознімках пошкоджених внаслідок ДТП транспортних засобів (а.с. 12-13). 
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення.
Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме - ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не з`ясував конкретне місце зіткнення автомобілів, оскільки зіткнення відбулось за пішохідним переходом та після того, як було закінчено маневр розвороту, адже такі доводи є неспроможними з огляду на сукупність об`єктивних даних у матеріалах справи.
З матеріалів справи, а саме схеми місця ДТП та пояснень учасників ДТП вбачається, що автомобіль «Ланос» рухався прямо у крайній правій смузі на дозволений (зелений) сигнал світлофора та користувався перевагою в русі. Водночас ОСОБА_1 виконував маневр розвороту, під час якого відповідно до п. 16.6 Правил дорожнього руху України був зобов`язаний надати перевагу транспортним засобам, що рухаються прямо. 
Локалізація та характер механічних пошкоджень, які зафіксовано на схемі місця ДТП у переліку видимих (зовнішніх пошкоджень) транспортних засобів, отриманих унаслідок ДТП, а саме: деформація переднього правого крила та передніх правих дверей, а також зміщення пошкодженого правого колеса автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , свідчить про те, що на момент зіткнення його транспортний засіб не був повністю вирівняний у смузі руху в новому напрямку та продовжував виконання маневру, внаслідок чого відбулося перетинання траєкторій руху з автомобілем «Ланос», який рухався прямо на дозволений сигнал світлофора.
Таким чином, твердження про завершення маневру розвороту не узгоджуються з характером дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, локалізацію первинного контакту транспортних засобів підтверджують фотознімки, долучені до матеріалів справи, які узгоджуються з відомостями, зафіксованими у схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, та виключають інше тлумачення механізму зіткнення (а.с. 12-13).
До того ж, ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, наданих безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди, зазначив, що, закінчуючи маневр розвороту, отримав удар у праве колесо, що також суперечить та спростовує його доводи апеляційної скарги про повне завершення маневру на момент зіткнення.
Доводи апеляційної скарги про те, що пішохідний перехід на схемі ДТП перенесений далі від перехрестя, що не відповідає фактичному його розміщенню, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у даному випадку неточності у відображенні окремих об`єктів дорожньої інфраструктури, зокрема пішохідного переходу, не впливають на встановлення механізму ДТП, не спростовують зафіксовану локалізацію зіткнення та не перебувають у причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, інкримінованим особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Крім того, схема місця ДТП, на якій зображено місце зіткнення транспортних засобів та розташування автомобілів після ДТП, підписана ОСОБА_1 без будь-яких заперечень та зауважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль «Lanos» вдарив його автомобіль лівою частиною свого бамперу, а основні пошкодження автомобіль «Lanos» отримав внаслідок удару в бордюр своєю передньою частиною, суд апеляційної інстанції також відхиляє, оскільки на схемі місця ДТП зазначено, що дорожнє покриття було мокре, що і підтвердив у своїх поясненнях водій ОСОБА_2 , а тому подальше зміщення автомобіля «Lanos» та можливий контакт із бордюром є наслідком екстреного гальмування на мокрому дорожньому покритті після первинного зіткнення, а не його причиною. При цьому зазначене не спростовує факту первинного контакту між транспортними засобами та не змінює встановленого механізму дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було розглянуте його клопотання про витребування відеофіксації, яка велась при оформленні ДТП, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності мала можливість реалізувати таке право під час розгляду її апеляційної скарги у Київському апеляційному суді, однак таким не скористалась.
У прохальній частині своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що у разі потреби суд може витребувати відеозапис з місця ДТП, однак у суду апеляційної інстанції була відсутня необхідність витребування таких матеріалів, оскільки обставини адміністративного правопорушення викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються зі схемою місця ДТП, поясненнями учасників пригоди та фотознімками транспортних засобів, пошкоджених унаслідок ДТП, які наявні в матеріалах справи.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено «24» грудня 2025 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко