ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

12 січня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2037/25	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Деркач Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

16.10.2025 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Деркач Наталії Анатоліївни (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_2 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), відповідно до якої позивач просить суд:
визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у звільненні ОСОБА_3 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора БПЛА ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 . 
07.12.2022 між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу, пунктом 3 якого визначено, що Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки. Тобто, строк контракту завершується 07.12.2025.
Позивач подав рапорт по команді щодо небажання укладати новий контракт та відмови від його укладення, оскільки виявив бажання звільнитись з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. 
Однак листом № 949/7366 від 03.09.2025 відповідач відмовив в задоволенні рапорту на звільнення з військової служби, оскільки позивач не вислужив необхідний строк служби внаслідок не виконання обов`язків військової служби у період з 11.07.2024 по 06.12.2024. Військова служба позивача у зазначений період була призупинена на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №85 - РС (по особовому складу) від 16.07.2024 через внесення відомостей до ЄРДР №62024050010005952 і в подальшому 07.12.2024 поновлена на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.11.2024 року справа №175/12902/24.
Не погоджуючись із відмовою відповідача у задоволенні рапорту на звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду.
Відповідач позов не визнав, про що 08.11.2025 надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив таке.
07.12.2022 між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено строковий контракт на три роки. 
Відповідно до умов контракту позивач зобов`язується проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а у разі настання особливого періоду - понад встановлений строк контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 та частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Натомість, 13.06.2024 під час проходження військової служби за контрактом у відповідача, позивач самовільно залишив місце служби, у зв`язку із чим відповідачем направлено повідомлення до ТУ ДБР у місті Краматорську про вчинення кримінального правопорушення, за результатами розгляду якого внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відкрито кримінальне провадження №62024050010005952 від 11.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
Керуючись вимогами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», які діяли станом на день внесення до ЄРДР відомостей за фактом самовільного залишення місця служби позивачем, вчиненого в умовах воєнного стану, відповідачем видано наказ від 16.07.2024 №85-РС, яким військову службу позивачеві призупинено, вирішено вважати останнього таким, що не виконує обов`язків військової служби. 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.11.2024 у справі №175/12902/24:
позивача звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби; 
кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №62024050010005952 від 11 липня 2024 року за підозрою позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України - закрито; 
зобов`язано позивача невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання цією ухвалою законної сили прибути до відповідача для продовження проходження військової служби; 
зобов`язано відповідача після набрання зазначеною ухвалою суду законної сили, забезпечити продовження проходження військової служби позивача. 
Зазначена вище ухвала набрала законної сили 07.12.2024.
На виконання вище зазначеного судового рішення та у зв`язку із прибуттям позивача до місця служби до відповідача, останнім видано наказ від 07.12.2024 №181- РС, на підставі якого позивачеві поновлено військову службу, призначено на посаду солдата резерву запасного взводу 312 запасної роти. 
Враховуючи вище викладене, керуючись особливостями нормативно-правового регулювання правовідносин у сфері проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у тому числі щодо військовослужбовців, які самовільно залишили місце служби в умовах воєнного стану, на думку відповідача, у період з 13.06.2024 по 07.12.2024 позивач не проходив військову службу, не виконував обов`язки військової служби, військова служба останньому у вказаний період була призупинена, а отже даний період не зараховується останньому до строку військової служби.
Зауважив, що законодавчі зміни щодо того, що в період воєнного стану військова служба військовослужбовцям Збройних Сил України не призупиняється були внесені в Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження військової служби окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану» № 4392-IX від 30.04.2025, який набрав чинності лише 10.05.2025. 
Тому на думку відповідача, усі правовідносини щодо військовослужбовців, які самовільно залишили місце служби в умовах воєнного стану, та підстав для призупинення останнім військової служби, які виникли до набрання Законом України № 4392-IX від 30.04.2025 чинності, регулюються нормами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у тій редакції, яка діяла станом на момент вчинення самовільного залишення місця служби.
Враховуючи факт самовільного залишення позивачем місця служби в умовах воєнного стану, внесення відомостей за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань, видання наказу про призупинення військової служби позивачеві та її наступне поновлення на підставі рішення суду мало місце до 10.05.2025, відповідач керувався нормами, які діяли станом на той час.
На підставі викладеного відповідач вважає, що період з дня самовільного залишення місця служби (13.06.2024) до дня повернення останнього до виконання обов`язків військової служби (07.12.2024) - дата видання наказу про поновлення останньому військової служби та призначення на посаду) не враховується до передбаченого контрактом трирічного строку військової служби, а отже станом на теперішній час відсутні підстави для звільнення останнього з військової служби на день завершення контракту 07.12.2025, оскільки на день закінчення укладеного строкового контракту позивачем фактично не виконано передбачений контрактом обов`язок проходити військову службу у Збройних Силах України протягом передбаченого контрактом строку (три роки).
На підставі наведеного, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Представником позивача 08.12.2025 надано суду відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої зазначено про безпідставність доводів відзиву військової частини НОМЕР_1 з огляду на таке.
Відповідач обґрунтовує свої заперечення посиланням на те, що з 13.06.2024 по 07.12.2024 військова служба позивача була призупинена у зв`язку із самовільним залишенням місця служби. 
Таке твердження не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки:
1. Після 10.05.2025 набрав чинності Закон України № 4392-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження військової служби окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану», яким виключено можливість призупинення військової служби в умовах воєнного стану.
2. Принцип прямої дії закону у часі означає, що з моменту набрання чинності новою редакцією закону усі триваючі правовідносини повинні регулюватися саме новим законом, незалежно від моменту їх виникнення. Це узгоджується з практикою Верховного Суду (зокрема, постанова ВС від 10.07.2023 у справі № 420/1654/22), де суд зазначив, що у разі зміни законодавства під час триваючих правовідносин застосовується чинний на момент вирішення спору закон, якщо інше не встановлено перехідними положеннями. 
3. Після поновлення позивача на службі 07.12.2024 правовідносини продовжили існувати у час, коли законодавство вже забороняло призупинення служби. Отже, відповідач не має права посилатися на «призупинення» як на чинну обставину, що впливає на строк контракту.
Позивач не вимагає зворотної дії закону, а наполягає на застосуванні його прямої дії, що означає, що новий закон регулює всі правовідносини, які продовжують існувати після набрання ним чинності. 
Отже, після 10.05.2025 усі питання, пов`язані з проходженням військової служби, мають вирішуватися виключно на підставі чинної редакції закону, незалежно від того, коли контракт було укладено або які обставини мали місце раніше. 
Відповідач фактично намагається штучно продовжити строк контракту, ігноруючи дію нового закону, що є протиправним втручанням у право позивача на звільнення після завершення визначеного договором трирічного строку служби.
Контракт між позивачем і Міністерством оборони України укладено на фіксований строк - три роки (до 07.12.2025) і жодна норма Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачає можливості продовження строку контракту внаслідок «призупинення». 
Більше того, частина 5 статті 26 Закону прямо визначає, що після закінчення строку контракту, якщо військовослужбовець не бажає його продовжувати, він підлягає звільненню, незалежно від обставин попереднього проходження служби.
Таким чином, представник позивача вважає, що:
Закон № 4392-IX від 30.04.2025 має пряму дію у часі та застосовується до всіх діючих правовідносин; 
«призупинення військової служби» в умовах воєнного стану не допускається;
період з 13.06.2024 по 07.12.2024 не може бути підставою для продовження строку контракту; 
позивач має право на звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту 07.12.2025, оскільки законодавчих підстав для його подовження не існує.
На підставі наведеного просить суд задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.
Ухвалою суду від 22.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 17.12.2025 позов адвоката Деркач Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою суду від 29.12.2025 продовжено адвокату Деркач Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 строк на усунення недоліків.
Ухвалою суду від 12.01.2026 продовжено розгляд адміністративної справи за позовом адвоката Деркач Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії. 
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем, проходить військову службу за контрактом, що підтверджується документами, виданими на ім`я позивача.
07.12.2022 ОСОБА_1 уклалав Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу із Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 строком на 3 роки. 
Пунктом 3 Контракту визначено, що цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, встановлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки.
20.08.2025 ОСОБА_1 подано на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт, відповідно до якого позивач висловив своє небажання укладати новий контракт та про відмову від його укладення, оскільки бажає звільнитись з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
За результатами розгляду рапорту позивача, відповідачем листом від 03.09.2025 №949/7366 повідомлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2024 № 349 ОСОБА_1 військову службу поновлено на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.11.2024 у справі № 175/12902/24, якою позивача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст. 401 КК України. Період призупинення військової служби (з 11.07.2024 по 06.12.2024) не зараховується до строку військової служби, та не враховується у трирічний строк укладеного позивачем контракту.
Також листом військової частини НОМЕР_5 від 07.10.2025 № 1542/11277 на скаргу позивача щодо дій військової частини НОМЕР_1 по відмові ОСОБА_1 у задоволенні рапорту на звільнення з військової служби повідомлено, що з позивачем у період з 11.07.2024 по 06.12.2024 було призупинено військову службу та дію контракту, на час подання ним рапорту про своє небажання укладати новий контракт та бажання звільнитись з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232- ХII, ОСОБА_1 не вислужив необхідний строк військової служби, визначений укладеним ним контрактом, а тому позивачем помилково обраховано строк закінчення його контракту.
Роз`яснено, що питання про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232- XII може бути повторно розглянуто командиром військової частини після того як ОСОБА_1 вислужить необхідний строк контракту.
Не погоджуючись із відмовою відповідача у задоволенні рапорту на звільнення з військової служби, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232 в редакції, станом на час підписання Контракту).
За змістом частини другої статті 1 Закону № 2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною п`ятою цієї ж статті передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Стаття 26 Закону № 2232 визначає підстави звільнення з військової служби.
Так, частиною четвертою цієї статті передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
2) під час дії воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Згідно з приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 2232 визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на різних підставах, які розділено на три умови, а саме: у мирний час, під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), а також з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації.
Так, за приписами підпунктів «а» пунктів 1 та 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту лише у мирний час та під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації).
У свою чергу, за приписами пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232 визначено наступні підстави за яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).
Між тим, приписи пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232 (в редакції на час звернення позивача з рапортом від 20.08.2025) визначали, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (підпункт «ж») у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Тобто приписами підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232 закріплено, що звільнення з військової служби за закінченням строку контракту, може бути лише у випадку, коли такий контракт укладено під час дії воєнного стану.
Частина сьома статті 26 Закону № 2232 наголошує, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 2 частини дев`ятої статті 23 Закону № 2232 (в редакції станом на момент підписання Контракту) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
Відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 23 Закону №2232 (в редакції на час звернення позивача з рапортом від 20.08.2025) встановлено, зокрема, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Водночас, кожна із редакцій статті 23 Закону № 2232 як станом на дату підписання Контракту 07.12.2022, так і станом на момент звернення позивача із рапортом про звільнення 20.08.2025, містила положення про те, що в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Таким чином, з наведених вище приписів статті 23 Закону № 2232 (станом на 07.12.2022 та 20.08.2025) вбачається, що для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, за виключенням випадків, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232.
Відповідно до пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення) встановлено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять:
військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти);
військову службу за контрактом осіб рядового складу;
військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
Приписами пункту 15 Положення встановлено, що з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Матеріалами справи встановлено, що позивач проходить військову службу за контрактом від 07.12.2022 у військовій частині НОМЕР_1 , укладений строком на 3 роки.
За результатами розгляду рапорту позивача від 20.08.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232 у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, відповідачем листом від 03.09.2025 №949/7366 відмовлено у його задоволенні з підстав не зарахування до строку військової служби, та відповідно у трирічний строк укладеного позивачем контракту, строку призупинення військової служби з ОСОБА_1 у період з 11.07.2024 по 06.12.2024.
Зокрема, відповідно до наданих відповідачем доказів вбачається, що до ТУ ДБР у м. Краматорську військовою частиною НОМЕР_1 було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення солдатом ОСОБА_1 (самовільне залишення місця дислокації свого підрозділу 13.06.2024), за результатами розгляду якого відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відкрито кримінальне провадження №62024050010005952 від 11.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до вимог частини другої статті 24 Закону № 2232 (у редакції станом на 20.06.2024, яка діяла на момент внесення відомостей до ЄРДР) передбачено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Аналогічні норми передбачено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Так, відповідно до пункту 144-1 Положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно із пунктом 144-2 Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Отже, нормами Закону № 2232 у редакції, станом на момент внесення ТУ ДБР у м.Краматорську (11.07.2024) до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за фактом самовільного залишення місця служби ОСОБА_1 , передбачено призупинення військової служби для військовослужбовців, які самовільно залишили місця служби з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, призупинення Контракту про проходження військової служби та незарахування часу призупинення військової служби до строку військової служби.
Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2024 №85-РС призупинено військову службу та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язки військової служби, зокрема солдат ОСОБА_1 , розвідник розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти управління військової частини НОМЕР_1 . Підстава: витяг з ЄРДР від 11.07.2024 № 62024050010005952.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.11.2024 у справі №175/12902/24:
- звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби; 
- кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №62024050010005952 від 11 липня 2024 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України - закрито; 
- зобов`язано ОСОБА_1 невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання цією ухвалою законної сили прибути до військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби; 
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 після набрання зазначеною ухвалою суду законної сили, забезпечити продовження проходження військової служби ОСОБА_1 .
На підставі зазначеної ухвали суду, військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ від 07.12.2024 №181- РС, яким продовжено військову службу та призначено солдата ОСОБА_4 солдатом резерву запасного взводу 312 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .
З огляду на викладені обставини та чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, суд дійшов висновку, що у період з 11.07.2024 по 06.12.2024 ОСОБА_1 не проходив військову службу, не виконував обов`язки військової служби через призупинення військової служби, а тому цей період не може бути зараховано до строку військової служби позивача.
Таким чином, у зв`язку із призупиненням військової служби та дії Контракту ОСОБА_1 у період з 11.07.2024 по 06.12.2024, суд погоджується із доводами відповідача про те, що на час подання позивачем рапорту про своє небажання укладати новий контракт та бажання звільнитись з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232- ХII, ОСОБА_1 не вислужив необхідний строк військової служби, визначений укладеним ним контрактом.
Доводи представника позивача про те, що для військовослужбовців, які самостійно залишили місця служби під час дії воєнного стану військова служба не призупиняється суд вважає незмістовними з огляду на таке.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження військової служби окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану» від 30.04.2025 № 4392-IX, що набрав чинності 10.05.2025, внесено зміни у частину другу статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзац перший доповнено реченням такого змісту: «Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється».
Тобто, вказані зміни до Закону № 2232 були внесені після призупинення з ОСОБА_1 військової служби згідно наказу військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2024 № 85-РС та відповідно після продовження військової служби з позивачем на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2024 № 181-РС на виконання ухвали суду.
Таким чином, правовідносини щодо військовослужбовців, які самовільно залишили місце служби в умовах воєнного стану, та підстав для призупинення останнім військової служби, які виникли до набрання Законом України № 4392-IX від 30.04.2025 чинності, регулюються нормами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у тій редакції, яка діяла станом на момент вчинення самовільного залишення місця служби.
Одночасно суд зауважує, що військова служба з позивачем була призупинена на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2024 № 85-РС та у подальшому наказом відповідача від 07.12.2024 № 181-РС - її продовжено. Вказані накази є чинними та позивачем не оскаржувались у встановленому порядку. Тобто, на час їх винесення позивач не заперечував проти призупинення та продовження з ним військової служби. 
На підставі вище наведеного, суд дійшов висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмови військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З огляду на відмову у задоволенні основних вимог позивача, суд не вбачає також підстав для задоволення похідних вимог ОСОБА_1 зобов`язального характеру.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Деркач Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	К.Є. Петросян