УХВАЛА
08 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 686/26504/23
провадження № 61-12966ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. 
розглянув касаційну скаргу Управління культури і туризму Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 31 січня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 22 вересня 2025 року в справі за позовом Управління культури і туризму Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Хмельницька міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщення та
ВСТАНОВИВ:
15 жовтня 2025 року Управління культури і туризму Хмельницької міської ради надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 вересня 2025 року.
05 листопада 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, а саме для  підтвердження повноважень брати участь в справі в порядку самопредставництва від імені Управління культури і туризму Хмельницької міської ради; для надання документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документа, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Заявнику детально роз`яснено, в чому полягають недоліки касаційної скарги, спосіб їх усунення, а також наслідки невиконання ухвали суду.
Касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.
18 листопада 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла заява про виконання ухвали Верховного Суду від 05 листопада 2025 року.
До заяви додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що станом на 
12 листопада 2025 року ОСОБА_5 є керівником Управління культури і туризму Хмельницької міської ради.
Водночас вимог ухвали щодо сплати судового збору у визначеному судом розмірі не виконано. 
Заявник указує, що вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщення є немайновою вимогою. Вважає, що судовий збір сплачений під час звернення з касаційною скаргою в повному обсязі.
Залишаючи без руху касаційну скаргу Управління культури і туризму Хмельницької міської ради, Верховний Суд в ухвалі від 05 листопада 2025 року вказував, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі   № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначено про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Отже, набуття та/або припинення майнового права на майно (річ) є майновою вимогою, яка підлягає грошовій оцінці.
Тому щодо позовної вимоги майнового характеру про знесення нерухомого майна судовий збір має розраховуватися з вартості нерухомого майна (частина перша статті 176 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Суд зазначив, що особа, яка подала касаційну скаргу, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного нерухомого майна, також не повідомила, яка ціна позову, а із наданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити вартість спірного приміщення, тому заявникові необхідно було надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного нерухомого майна або повідомити ціну позову, і, відповідно, самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору.
Так, вимога про знесення самочинного будівництва, що перешкоджає користуванню земельною ділянкою, є майновою вимогою, оскільки вона стосується відновлення законного володіння та користування майном (земельною ділянкою) шляхом примусового демонтажу незаконно збудованих об`єктів, що обмежують права власника. Така вимога спрямована на захист права власності та забезпечення можливості повноцінно використовувати свою власність. Успішне задоволення такої вимоги призведе до знесення незаконно збудованих об`єктів, що фактично є відновленням попереднього стану і поверненням можливості повноцінно користуватися своєю землею. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі 
№ 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20) зазначено, що: «105. По-друге, за подання як віндикаційного, так і негаторного позовів позивач зобов`язаний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі. Такий обов`язок має і держава, від імені та в інтересах якої діє прокурор. Оскільки у позовній вимозі «витребувати з незаконного володіння… земельну ділянку… у придатному для використання стані шляхом знесення об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку» прокурор поєднав одночасно два способи захисту порушеного права, а сплатив судовий збір лише за одну майнову вимогу, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не мав підстав задовольняти цю вимогу як дві окремі: і витребувати спірну земельну ділянку, і знести споруджене на ній нерухоме майно».
Отже, одна з оскаржуваних вимог про знесення нежитлового приміщення є майновою вимогою і судовий збір, який підлягає стягненню з заявника, повинен був обраховуватися, виходячи з вартості майна.
Тому посилання заявника на те, що в справі заявлено немайнові вимоги, є необґрунтованим.
В ухвалі від 16 вересня 2024 року в справі № 504/2745/23 (провадження 
№ 61-10567ск24) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду також виснував про те, що до позовної вимоги майнового характеру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщення судовий збір має розраховуватися з вартості нерухомого майна, яке підлягає знесенню (частина перша статті 176 ЦК України).
Отже, встановлені Верховним Судом недоліки касаційної скарги в ухвалі 
від 05 листопада 2025 року заявником не виконано.
Судовий збір за оскарження вимоги майнового характеру (щодо знесення нежитлового приміщення) не сплачено.
Указане перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Тому касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що постановляється відповідна ухвала.
Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 жовтня 2020 року в справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) виснувала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури в суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення в справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року).
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, оскільки згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України в разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Управління культури і туризму Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 вересня 
2025 року в справі за позовом Управління культури і туризму Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Хмельницька міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщеннявважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                           О. М. Ситнік
 
                                                                                                                      В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                      І. М. Фаловська