ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р. 	Справа № 520/15008/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 26.08.25 по справі № 520/15008/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування наказу, пунктів та поновити на посаді,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі –ГУНП в Харківській області, відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу ГУНП в Харківській області від 26.05.2025 № 702, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 03.06.2025 №318-ОС «По особовому складу», яким позивача звільнено зі служби в поліції;
- поновити позивача на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області;
- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області. 7;
- стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячне грошове забезпечення за період вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі;
- допустити негайне виконання рішення в частині виплати грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць;
- стягнути з відповідача понесені позивачем витрати, пов`язані із розглядом справи (на професійну правову допомогу).
В обґрунтування позову зазначив про протиправність пункту 5 наказу ГУНП в Харківській області від 26.05.2025 № 702 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» (далі – Наказ № 702) та наказу ГУНП в Харківській області від 03.06.2025 № 318-ОС «По особовому складу» (далі – Наказ № 318о/с) як таких, що прийняті без повного проведення службового розслідування, за відсутності події дисциплінарного проступку з боку позивача, без обґрунтування обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення, що порушує його право на працю.
Переконував, що Наказ № 702 у тій частині, що надано позивачу для ознайомлення, не містить чіткого формулювання дій (бездіяльності), які вчинив позивач, та які утворюють склад дисциплінарного проступку, за вчинення якого останнього звільнено зі служби в поліції, що свідчить про його необґрунтованість та наявність підстав для скасування.
Зауважив, що оскаржуваним Наказом № 702 фактично констатовано неналежне його виконання позивачем, незважаючи на можливу непридатність ОСОБА_1 для визначених у ньому завдань, при цьому, в основу наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності покладено висновки службового розслідування, які є неповними та необґрунтованими.
Наполягав, що для вирішення питання про правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби - крайнього заходу дисциплінарного впливу, необхідним є з`ясування його співмірності характеру, обставинам та наслідкам вчиненого проступку, однак службовим розслідуванням не було належним чином встановлено підстави для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а також обставин, що можуть свідчити про безпідставність висунутих звинувачень. Відтак, на переконання позивача, висновки наказу про застосування дисциплінарного стягнення про те, що за своєю тяжкістю дисциплінарний проступок не сумісний з подальшим проходженням служби, не є обґрунтованими.
Враховуючи вищевикладене, наполягав на визнанні протиправними та скасування Наказів № № 702, 318 о/с, поновлення позивача на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області та стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення за період вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі.
Також зазначив, що докази понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі № 520/15008/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61002, ЄДРПОУ 40108599) про визнання протиправним та скасування наказу, пунктів та поновити на посаді – залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, не надання оцінки принципово важливим аргументам позивача, не доведення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі № 520/15008/25 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на приписи Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 (далі – Порядок №893), стверджував, що висновок службового розслідування є ключовим документом, в якому повинні бути чітко встановлені об`єктивна та суб`єктивна сторони дисциплінарного проступку, мотив, наслідки, ступінь вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, оскільки саме на його основі керівник видає наказ про накладення стягнення. Разом з цим, у наданих відповідачем матеріалах простежується непослідовність у правовій кваліфікації діяння позивача, зокрема – відсутнє чітке визначення, чи полягає воно у вчиненні протиправної дії (відмови від виконання наказу, його обговоренні, критиці), чи у бездіяльності (невиконанні наказу).
Вищезазначене, на думку позивача, свідчить про внутрішню суперечність у правовій оцінці поведінки ОСОБА_1 , так як йому одночасно ставиться у провину як активна протиправна дія (відмова, обговорення, критика наказу), так і пасивна бездіяльність (невиконання наказу), що є юридично несумісними, взаємовиключними та унеможливлюють об`єктивну оцінку складу дисциплінарного проступку, а тому ставить під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення про застосування дисциплінарного стягнення до позивача, що залишено поза увагою судом першої інстанції.
Крім того, зазначив, що копія наказу № 308 ДСК/ ВСЛ взагалі відсутня в матеріалах службового розслідування. При цьому, при прийнятті рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності комісія обмежилась оцінкою зафіксованої на відеозаписі інформації, тобто, матеріали службового розслідування не містять ключового документа, порушення якого становить зміст проступку, що прямо суперечить вимогам пункту 5 розділу VI Порядку № 893, та принципам юридичної визначеності і презумпції невинуватості. За відсутності наказу, порушення якого ставляться у провину, неможливо встановити об`єктивну сторону діяння, що є самостійною підставою для визнання оскаржуваного наказу протиправним.
Переконував, що текст документу, зачитаний на відеозаписі, не відповідає структурі повноцінного бойового наказу, встановленій Бойовими статутами, з огляду на те, що з семи обов`язкових пунктів: повністю відсутні – 4 (оцінка противника (склад, положення, характер дій, вогневі засоби), завдання сил старшого начальника та сусідів, витрата боєприпасів/нормування, своє місце і заступника); частково наявні – 2 пункти (бойове завдання взводу та порядок його виконання, завдання відділенням/групам/вогневим засобам); належним чином надано лише – 1 пункт (час готовності до бою (дій)).
Отже, наказ віддано формально, за відсутності необхідної деталізації, що вказує на небезпечну невизначеність умов бойового застосування, що могло безпосередньо вплинути на фізичну безпеку позивача та інших поліцейських.
Апелянт вважає, що у сукупності наведені обставини підтверджують те, що наказ № 308 дск/ВС не був ані належним чином оформленим розпорядчим документом, ані бойовим розпорядженням чи наказом, що відповідав би вимогам Бойових статутів, а відтак не породжував юридичного обов`язку для безумовного його виконання поліцейськими в умовах стримування збройної агресії та участі у бойових діях.
Звернув увагу, що витягами із розрахунків додаткової винагороди за 2025 рік підтверджено безпосередню участь позивача у бойових діях у березні, квітні, травні 2025 року, за що йому було нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168), тобто, ОСОБА_1 є особою із практичним досвідом участі у бойових діях, а вказані ним обставини, що ускладнюють виконання наказу № 308 дск/ВСЛ не пов`язані із проявом малодушності, боягузтва, і є лише результатом професійного аналізу загроз та обставин, які об`єктивно унеможливлювали виконання наказу без створення надмірного ризику для життя та здоров`я особового складу.
Наполягав, що позивач не вчинив жодних дій - ані вербальних, ані невербальних, які свідчили б про відмову від виконання наказу. Навпаки, як убачається з відеозапису, він виконав вимоги частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі – Дисциплінарний статут), а саме – негайно повідомив безпосереднього керівника про обставини, які можуть перешкодити виконанню наказу, з обґрунтуванням причин та зазначенням проблем, що потребують реагування.
Крім того, зазначив, що наказ № 308 ДСК/ВСЛ у першу чергу визначав обов`язки саме командира підрозділу – підполковника поліції ОСОБА_2 , а виконання завдань поліцейськими мало бути забезпечене ним як керівником відповідного рівня та з відповідним рівнем деталізації його виконання, разом із тим, під час проведення службового розслідування не встановлено причин та умов, що сприяли можливому порушенню службової дисципліни, зокрема, не досліджено та не надано належної оцінки факту самоусунення підполковника поліції ОСОБА_2 , від виконання конкретно визначених у наказі управлінських та організаційних завдань, без чого реалізація наказу була об`єктивно неможливою, що потенційно виключає вину підлеглих.
Переконував, що вищезазначеним обставинам не було надано належної оцінки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, що мало наслідком помилкову відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Повідомив, що докази понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі № 520/15008/25 без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що 23.04.2025 о 12:00 у визначеному місці в м. Краматорськ Донецької області до відома окремих поліцейських БПОП ГУНП, відряджених до зони ведення бойових дій у складі зведених підрозділів ДПОП «ОШБ «Лють» для виконання бойових (спеціальних) завдань, доведено наказ командира зведених підрозділів Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_3 від 22.04.2025 № 308дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання». 
Зауважив, що у зв`язку з великою кількістю особового складу та виконанням завдань у районах ведення бойових дій доведення змісту зазначеного наказу здійснювалось шляхом зачитування його змісту під особистий підпис поліцейського у відомості ознайомлення та супроводжувалось відеозйомкою, однак після ознайомлення з бойовим наказом від 22.04.2025 № 308дск/ВСЛ дев`ять поліцейських, серед яких і позивач відмовились виконувати вказаний наказ ( ОСОБА_1 посилався на відсутність евакуації, вогневої підтримки, комунікації із суміжними підрозділами).
Зауважив, що до поліцейських підрозділу поліції особливого призначення, до яких відноситься позивач, законодавчо висунуто підвищені вимоги в умовах воєнного стану, що пов`язано з їх особливою підготовкою та статусом, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, а тому недотримання позивачем вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до останнього застосовано заходи дисциплінарного стягнення.
Звернув увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу безпосереднього керівника.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.10.2018 по справі № 815/4463/17, вказав, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Переконував, що на виконання частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно виконувати наказ керівника, при цьому заборонено обговорення наказу чи його критики. А відтак, обговорення позивачем наказу, що підтверджено відеозаписами, які долучені до матеріалів службового розслідування, свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків під час дії воєнного стану.
Наполягав, що сам факт невиконання наказу і є невиконанням службових обов`язків, а подальше перебування на посаді поліцейського, який продемонстрував неготовність виконати критично важливий наказ, негативно впливає на можливість належного здійснення ним майбутніх посадових обов`язків, особливо тих, що стосуються оперативних дій та наказів керівництва, що прямо шкодить роботі органу (підрозділу) поліції, підриваючи основи ієрархії, дисципліни та взаємодії, які є життєво важливими для ефективного функціонування поліції, особливо в умовах підвищеної небезпеки або виконання бойових завдань.
Стверджував, що підрозділ не може повноцінно покладатися на співробітника, який не виконав наказ в оперативній ситуації, а тому факт невиконання поліцейським наказу заступити на визначену позицію (особливо в умовах, що вимагають негайного та беззаперечного реагування та колективної взаємодії) складає ознаки дисциплінарного проступку.
Вважав безпідставними твердження позивача про відсутність конкретизації складу дисциплінарного проступку у наказі, оскільки останній містить посилання на конкретні правові норми, визначає характер дій (відмова, недотримання, невиконання), а також пов`язує їх із конкретними службовими обов`язками та нормативними актами.
З огляду на те, що саме фактична поведінка позивача, яка зафіксована на відеозаписі, підтверджує невиконання ним обов`язку, визначеного у наказі, незалежно від того, чи міститься текст наказу у матеріалах розслідування, комісія і надала оцінку діям позивача на підставі наявних доказів, а не лише за формальною наявністю документів. Отже, відсутність витягу з наказу №308 дск/ВСЛ у матеріалах службового розслідування не вплинула на повноту, об`єктивність і законність його проведення, а висновки комісії є достатньо обґрунтованими.
Переконував, що дисциплінарний проступок, скоєний позивачем в умовах дії воєнного стану, що полягав у свідомій відмові від виконання вимог наказу від 22.04.2025 № 308дск/ВСЛ за відсутності чіткого волевиявлення його виконати, зі встановленням власних умов його виконання, є несумісним із загальноприйнятими вимогами до поліцейських, підриває авторитет поліції та створило загрозу розлагодженості дій батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) у надзвичайних ситуаціях, загрозу національній безпеці та суверенітету України в цілому.
А відтак, поведінка позивача у спірних правовідносинах є цілком несумісною з вимогами, які ставляться до поліцейських, особливо в період воєнного стану, так як вказаний дисциплінарний проступок був вчинений в умовах запровадженого правового режиму воєнного стану і полягав у порушенні службової дисципліни, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів поліції.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в поліції на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, що підтверджується витягом із наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 11.06.2024 № 252 о/с (а. с. 71, т. 1).
До ГУНП в Харківській області 25.04.2025 надійшла доповідна записка т.в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 , в якій містилась інформація щодо невиконання наказу командира зведеного підрозділу Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_3 від 22.04.2025 № 308 дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання» окремими поліцейськими БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області, вимоги якого відмовились виконувати, зокрема, але не виключно, поліцейський взводу № 1 роти № 2 старший сержант поліції ОСОБА_1 , посилаючись на особисті причини (а. с. 78-79, т. 1).
З метою перевірки вказаних відомостей наказом ГУНП в Харківській області від 06.05.2025 №1302 призначено службове розслідування (а. с. 73-75, т. 1).
20.05.2025 було затверджено висновок службового розслідування за відомостями, викладеними у доповідній записці БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області від 25.04.2025 № 293-2020 (1474) (а. с. 174-202 т. 1).
Наказом № 702, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 і 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4 та 6 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, підпункту 1 пункту 1 розділу VII Положення про батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 09.10.2024 № 2172, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а. с. 203-209, т. 1).
Наказом № 318 о/с, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, за п. 6 ч. 1. ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», позивача звільнено зі служби в поліції з 03.06.2025 (а. с. 70, т. 1).
Позивач, не погодившись із правомірністю Наказів № № 702 та № 318о/с, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки службове розслідування проведено відповідачем у спосіб передбачений законом; висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі, а вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами.
За висновком суду першої інстанції, позивач, будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, нехтуючи даною Присягою на вірність Українському народові, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 і 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4 та 6 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, підпункту 1 пункту 1 розділу VII Положення про батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 09.10.2024 № 2172, а тому у відповідача були наявні підстави для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).
Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
На виконання приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: 
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було продовжено відповідними Указами Президента України по теперішній час.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.
Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Положеннями частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна – це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За правилами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дискреція – це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що у будь-якому разі після отримання відповідного повідомлення про вчинення поліцейським дій або допущення бездіяльності, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі та має ознаки дисциплінарного проступку з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин для визначення дії чи бездіяльності поліцейського як дисциплінарного проступку наказом повноважного керівника призначається службове розслідування.
Колегія суддів зазначає, що начальник ГУНП наділений сукупністю прав та обов`язків, які надають можливість на власний розсуд визначитися з оцінкою поведінки підлеглого працівника. Його дії щодо прийняття рішення щодо призначення службового розслідування, у межах компетенції - є дискреційними.
Отже, доповідна записка т.в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 від 25.04.2025 вих. № 293-2025, адресована начальнику ГУНП в Харківській області полковнику поліції ОСОБА_6 , в якій містилась інформація щодо невиконання наказу командира зведеного підрозділу Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_3 від 22.04.2025 № 308 дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання» окремими поліцейськими БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області, є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування шляхом видання наказу від 06.05.2025 № 1302 «Про призначення та проведення службового розслідування» стосовно, зокрема, ОСОБА_1 .
Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
За обставинами даної справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, затверджений 20.05.2025 начальником ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 174-202).
За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія прийшла до висновку про те, що за порушення вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 і 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4 та 6 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, підпункту 1 пункту 1 розділу VII Положення про батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 09.10.2024 № 2172, позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції
При цьому, дисциплінарна комісія визнала доведеним факт відмови позивача від виконання правомірного наказу, що розцінене як грубе порушення службової дисципліни.
Таким чином, позивач притягнений до дисциплінарної відповідальності саме за невиконання наказу керівника.
Згідно з пунктами 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Відповідно до частин першої - третьої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
За змістом частин першої, другої, п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.
Колегією суддів встановлено, що невиконання ОСОБА_1 наказу від 22.04.2025 № 308 дск/ВСЛ, суть якого полягала у виконанні бойового (спеціального) завдання з метою ведення та посилення стійкості оборони м. Торецьк у смузі відповідальності 100 омбр операційної зони ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 00:00 24.04.2025 на вогневій позиці, позивач мотивує відсутністю огляду та контролю за діями противника, оскільки зазначена позиція є тимчасовим укриттям, а не позицією, без можливості спостереження за переміщенням сил противника, що унеможливлює оцінку обстановки та своєчасне реагування на загрози, відсутність евакуації, шляхів відходу, зв`язку із суміжними підрозділами та багато іншого, що унеможливлює виконання бойового завдання. При цьому, позивач наполягає, що не відмовлявся від виконання вказаного наказу.
Так, за висновком Верховного Суду, що викладеному у постанові від 21.09.2022 (справа №260/1739/20) виконанню підлягає наказ, який має бути доведеним до відома підлеглого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що факт доведення наказу від 22.04.2025 № 308 дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання» до відома позивача було здійснено під відеозапис, які (у кількості 2 шт.) представником відповідача було надано до суду у вигляді DVD-R диску. Зазначені відеозаписи підписані електронним цифровим підписом (а. с. 57-59, т. 2).
Із досліджуваних відеозаписів встановлено наступне:
04:21 зачитуються анкетні дані старшого сержанта поліції ОСОБА_1 та ставиться питання про зрозумілість відданого наказу;
09:36 старший сержант поліції ОСОБА_1 повідомив, що суть наказу зрозуміла, готовий його виконувати, однак як сказав його побратим, відсутня евакуація, вогнева підтримка, комунікації із суміжними підрозділами. Якщо ці причини будуть усунуті, не відмовляється виконувати.
Відповідачем було складено акт огляду відеозапису від 19.05.2025 № 1001/119-15-2025 (а. с. 86-87, т. 1).
Факт ознайомлення з наказом ЗП ДПД НП України від 22.04.2025 № 308 дск/ВСЛ підтверджують підпис позивача в аркуші ознайомлення (а. с. 83, т. 1).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
Разом з цим, дослідженим відеозаписом підтверджується факт обговорення позивачем наказу, що свідчить про спробу ухилення від виконання обов`язків під час дії воєнного стану.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування та не заперечується позивачем, після ознайомлення з бойовим наказом від 22.04.2025 № 308 дск/ВСЛ дев`ять поліцейських, серед яких ОСОБА_1 повідомили, що наказ їм не зрозумілий, виконувати його вони не відмовляються, однак, кожен з них вказав, що буде виконувати вимоги бойового Наказу № 308 дск/ВСЛ лише за деяких умовах, зокрема організації вогневої підтримки, своєчасної евакуації, зв`язку з суміжними підрозділами, тощо.
При цьому, 24.04.2025 о 00:00 ОСОБА_1 не прибув на вогневу позицію у м. Торецьк Бахмутського району Донецької області, зазначену в цьому наказі, з метою ведення та посилення стійкості оборони м. Торецьк у смузі відповідальності 100 омбр операційної зони ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Разом з цим, у даному випадку колегія суддів зауважує, що наявність власних зауважень з приводу відданого наказу не надавало позивачу законних підстав для невиконання наказу керівника, враховуючи те, що зміст та суть висловлених міркувань позивача при доведенні йому бойового наказу, явно та однозначно доводить абсолютну обізнаність позивача із Наказом № 308дск/ВСЛ та усвідомлення мети бойового наказу (розпорядження).
Жодних посилань на незаконність вимог вказаного Наказу № 308 дск/ВСЛ позивач не заявляв, тобто, у спірних правовідносинах позивач не повідомляв уповноваженого керівника про неможливість виконати Наказ № 308 дск/ВСЛ саме з наведених у Дисциплінарному статуті підстав станом на день доведення вказаного наказу до особового складу.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на виконання вимог абзацу 2 частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади, разом з цим, зазначені вимоги закону позивачем проігноровані, що свідчить про обґрунтованість доводів відповідача про неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 .
Колегія суддів враховує, що зміст Наказу № 308дск/ВСЛ мав гриф «Для службового користування» (ДСК), що об`єктивно унеможливлює його повне долучення до матеріалів дисциплінарного провадження. Водночас комісія переглянувши відеозапис доведення вказаного наказу, отримала інформацію про суть завдання, обсяг обов`язків і часові межі його виконання. Таким чином, комісія мала достатні дані для кваліфікації дій позивача як дисциплінарного проступку, пов`язаного з невиконанням бойового (спеціального) завдання Отже, дисциплінарна комісія діяла в межах наданих їй повноважень, визначених Порядком №893, а відсутність окремого документа, що містить інформацію з обмеженим доступом, не є підставою для неможливості встановлення фактичних обставин проступку, якщо вони можуть бути підтверджені іншими належними доказами. Саме фактична поведінка позивача, зафіксована на відеозаписі, підтверджує невиконання ним обов`язку, визначеного у наказі, незалежно від того, чи міститься текст наказу у матеріалах розслідування. Комісія надала оцінку діям ОСОБА_1 на підставі наявних доказів, а не лише за формальною наявністю документів.
Крім того, посилання позивача на відсутність Наказу 308дск/ВСЛ за умови доведення його змісту до ОСОБА_1 , що підтверджується також і наявним в матеріалах справи аркушем ознайомлення з наказом (а.с. 83, т. 1), жодним чином не пояснює факт його неприбуття на вогневу позицію 24.04.2025 о 00:00 на виконання вимог Наказу № 308 дск/ВСЛ.
Відсутність чіткого формулювання у Наказі № 308дск/ВСЛ, на якому наголошує позивач, не спростовує не виконання ОСОБА_1 вимог вказаного наказу, тобто, службових обов`язків поліцейського та не виключає в його діях дисциплінарного проступку, що підтверджено належними доказами (відеозаписом, поясненнями, службовою характеристикою, тощо).
З приводу доводів позивача про те, що відсутність належного забезпечення, у тому числі вогневих засобів, резервів, евакуаційних маршрутів і логістики, підриває правомірність самого наказу, який не відповідає встановленим вимогам до організації бойових дій, зокрема, забезпечення підрозділу в обороні, колегія суддів зазначає таке.
З наявної у матеріалах справи довідки від 09.05.2025 №1000/119-38/14-2025 про забезпеченість майном озброєння (а. с. 80, т. 1), встановлено, що відповідно до карток обліку озброєння, яке закріплено за поліцейським згідно з наказом МВС України "Про затвердження Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України" від 11.10.2018 № 828, поліцейський взводу № 1 роти № 2 старший сержант поліції ОСОБА_1 був забезпечений наступним майном, озброєнням:
- табельною вогнепальною зброєю (9 мм пістолетами ПМ, двома магазинами, 16 патронів до них);
- автоматичною зброєю (5.45 мм автоматами АК-74, чотирма магазинами, 120 патронів до них);
- засобами індивідуального захисту (бронешоломи ТОР, бронежилета 5 класу захисту, протигази МТ-213/2У).
Тобто, позивач був забезпечений засобами індивідуального захисту та озброєнням, при цьому, матеріали справи не містять письмового рапорту позивача, підготовленого ним для дотримання частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту, та спрямованого безпосередньому керівнику із обґрунтуванням причин та проханням про вжиття заходів для подолання перешкод неможливості виконання бойового завдання. Рапортів про відсутність у нього достатньої кількості зброї для виконання бойового завдання та про неможливість виконати наказ про спеціальне бойове завдання позивачем також не подано. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
З огляду на те, що оскаржуваний Наказ № 702 містить посилання на конкретні правові норми, визначає характер дій (відмова, недотримання, невиконання); пов`язує їх із конкретними службовими обов`язками та нормативними актами, твердження позивача про зворотне є такими, що спростовані під час апеляційного перегляду справи.
Так, у всіх наданих матеріалах службового розслідування - незалежно від формулювань («відмова від виконання наказу», «невиконання наказу», «своєю бездіяльністю» тощо) чітко простежується єдина фактична обставина - позивач не виконав наказ керівництва про прибуття на визначену позицію для виконання бойового (спеціального) завдання, а тому, різниця у словесних формулюваннях не змінює суті дисциплінарного проступку, який полягає саме у невиконанні наказу — тобто, у відмові від його виконання в усній формі.
Факт того, що позивач усвідомлював зміст наказу, але свідомо не виконав його, утворює склад дисциплінарного проступку, незалежно від того, чи оцінювати це як активну форму (відмову) чи пасивну (бездіяльність). Юридично обидві форми поведінки в даному випадку мають однаковий результат - неналежне виконання службових обов`язків, що і становить об`єктивну сторону проступку. 
На переконання колегії суддів, у висновку службового розслідування відображено не суперечливість, а повноту опису поведінки ОСОБА_1 , яка охоплює і дії (обговорення, висловлення незгоди), і наслідкову бездіяльність (невиконання наказу). Таким чином, твердження позивача про «правову невизначеність» висновків дисциплінарної комісії є спробою формального спростування факту порушення службової дисципліни.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку № 893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Зі змісту наведених норм права слідує, що законодавець наділив поліцейського правом "бути почутим" у ході службового розслідування, що кореспондує приписам пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України.
При цьому, ознак порушення прав та інтересів позивача у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять, враховуючи те, що ОСОБА_1 був обізнаний із фактом проведення службового розслідування, однак жодних заперечень з приводу неналежного проведення службового розслідування не висловлював.
З огляду на викладене, доводи позивача про те, що дисциплінарною комісією не надано належної оцінки факту самоусунення підполковника поліції ОСОБА_2 , від виконання конкретно визначених у наказі управлінських та організаційних завдань є безпідставними.
Долучена до позовної заяви медична документацію, зокрема:
1) консультаційний висновок спеціаліста № 2028 від 13.03.2025;
2) мультиспіральна комп`ютерна томографія від 14.03.2025 (заключення: КТ - ознак запального процесу легенів не виявлено. Перелом ІІ ребра ліворуч);
3) МСКТ органів грудної порожнини від 02.04.2025 (висновок: КТ - ознак на користь гострої запальної та об`ємної патології органів грудної клітки на момент обстеження не виявлено. Ознаки консолідуючого перелому 2 ребра зліва з мінімальним зміщенням (без ознак вторинного зміщення). Рекомендовано: консультація торакального хірурга);
4) консультаційний висновок спеціаліста №22/7 (висновок спеціаліста (встановлений діагноз): перелом ІІ ребра ліворуч (травма 12.03.2025)), не доводять обставини фізичної неможливості виконати наказ, оскільки під час доведення наказу від 22.04.2025 №308дск/ВСЛ "Про виконання бойового (спеціального) завдання" були присутні лікар та психолог.
Так, на 04:55 хв. досліджуваного відеозапису лікар повідомила, що за об`єктивними зовнішніми показниками фізичний стан зазначених поліцейських задовільний.
На 05:06 хв. психолог повідомила, що за додатковою підтримкою та допомогою поліцейські не зверталися. Методом візуального спостереження зроблено висновок, що гострих стресових реакцій наразі не спостерігається, поліцейські готові виконувати бойові (спеціальні) завдання.
Тобто, вказані обставини свідчать про те, що на момент доведення наказу від 22.04.2025 № 308дск/ВСЛ були відсутні обставини, які б свідчили про неможливість виконання бойового завдання за станом здоров`я. Доказів звернення позивача із відповідним рапортом матеріали справи не містять. Досліджений відеозапис також не містить жодних зауважень позивача з цього приводу. Доказів протилежного до суду не надано, з огляду на що, колегія суддів не приймає до уваги вищевказану медичну документацію у якості обставин, які унеможливлюють виконання бойового завдання.
У відповідності до статті 68 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Позивач склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, та відповідно до специфіки діяльності якого, відповідно до Положення № 987 входить, зокрема, участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану.
Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.
Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем за наведених обставин вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.
Суд апеляційної інстанції вказує, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий та позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Тобто, позивач, як працівник правоохоронного органу та представник влади, порушуючи надану Присягу на вірність Українському народові, всупереч вимог нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні наказу командира зведених підрозділів Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_3 від 22.04.2025 № 308дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання», про що і зазначено у висновку службового розслідування.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доведеним порушення позивачем вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 і 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4 та 6 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, підпункту 1 пункту 1 розділу VII Положення про батальйон поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 09.10.2024 № 2172, що свідчить про скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Щодо правомірності застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі № 360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Слід також врахувати службову характеристику поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , з якої, зокрема, але не виключно, вбачається, що за час служби в Національній поліції України ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо. До виконання свої посадових обов`язків завжди ставиться не з повною відповідальністю. У вирішення поставлених завдань не завжди вимогливий до себе. Не в повній мірі та не завжди правильно будує свої стосунки з громадянами та колегами по роботі, не якісно та неефективно реалізує на службі свої потенційні можливості, не завжди притаманна працьовитість, почуття відповідальності за доручену справу, прояви наполегливості у вирішенні поставлених завдань під час виконання службових обов`язків відсутні. На критику з боку керівництва реагує не завжди позитивно, усувати свої недоліки в службовій діяльності не бажає та не прагне до цього. Фізично розвинутий добре. Матеріальну частину, правила застосування та заходи безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю знає на достатньому рівні. Службою в Національній поліції України не дорожить.
Крім того, позивач має непогашене дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, накладене також за невиконання наказу, що підтверджується наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09.05.2025 № 607 (а.с.135-141, т.1) яке є чинним. Доказів оскарження та скасування вказаного наказу матеріали справи не містять.
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову та апеляційної скарги, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області, допущення до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допущення до негайного виконання рішення в частині виплати грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.
Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а та від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 по справі № 520/15008/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій