РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
30 січня 2026 р.  Справа № 120/3318/25
Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулося Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 120/7777/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Цим рішенням визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо надання неповної інформації на звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року у встановлений законодавством спосіб та строк, а також надати повну відповідь на кожне з поставлених у даному зверненні питань, врахувавши при цьому викладені у цьому рішенні висновки суду.
27 січня 2025 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 120/7777/24.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвською О.М. від 29 січня 2025 року № 77024878 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 120/7777/24.
Іншою постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвською О.М. від 05 березня 2025 року № 77024878 на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
Вважаючи постанову державного виконавця протиправною, представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернувся до суду із цим позовом та просить її скасувати.
Ухвалою суду від 18 березня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
20 березня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №77024878 з примусового виконання виконавчого листа № 120/7777/24 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року у встановлений законодавством спосіб і строк та надати повну відповідь на кожне з поставлених у даному зверненні питань з урахуванням висновків суду, зроблених у цьому рішенні.
Як зазначає відповідач далі, в ході виконавчого провадження боржником надано лист від 11 лютого 2025 року, яким повідомлено про виконання рішення суду. Проте, боржником не надано належного підтвердження щодо повторного розгляду звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року з урахуванням висновків суду. При цьому на вимогу державного виконавця від 17 лютого 2025 року боржник листом від 04 березня 2025 року вих. № 0200-0802-5/25816 повідомив про виконання рішення суду, надавши копію листа вих. № 0200-0202-8/18122 від 12 лютого 2025 року. Однак, на переконання відповідача, вказана відповідь не є належним підтвердженням виконання рішенця суду, оскільки боржником не надано підтвердження повторного розгляду звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року.
У зв`язку з невиконанням судового рішення у справі № 120/7777/24 державним виконавцем 20 березня 2025 року винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 гривень та надано боржнику новий строк для виконання судового рішення. 
За наведених обставин, на думку відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
20 березня 2025 року державним виконавцем подано до суду клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Ухвалою суду від 25 березня 2025 року клопотання державного виконавця про залучення до участі у справі третьої особи задоволено та залучено до участі у справі ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
31 березня 2025 року третьою особою ОСОБА_1 подано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що 25 квітня 2024 року він перебував на прийомі в начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, під час якого поставив керівнику пенсійного органу дев`ять запитань. Проте, пенсійний орган не надав відповідь на жодне із поставлених ОСОБА_1 запитань. У зв`язку із ненаданням повної інформації у відповідь на заяву ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 120/7777/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Цим рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року у встановлений законодавством спосіб і строк та надати повну відповідь на кожне з поставлених у даному зверненні питань з урахуванням висновків суду, зроблених у цьому рішенні. 28 жовтня 2024 року вказане рішення суду набрало законної сили, а тому кінцевим строком надання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області відповіді на його звернення було 12 грудня 2024 року. У зв`язку з тим, що станом на 28 січня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення суду виконано не було, ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення суду у справі № 120/7777/24. Після відкриття виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом від 12 лютого 2025 року вих. № 0200-0202-8/18122 надало ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 25 квітня 2024 року. Водночас, на думку ОСОБА_1 , зміст листа Головного управління від 12 лютого 2025 року не свідчить про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/7777/24.
За наведених обставин третя особа вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
01 травня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а 05 травня 2025 року третьою особою подано до суду додаткові докази.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
25 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою, у якій просив повідомити:
1. Яким законом чи іншим нормативно-правовим актом передбачено обмеження пенсії максимальним розміром?
2. Чому заступник начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Лариса Дика ігнорує приписи статті 19 Конституції України при перерахунку пенсії та застосовує нечинні норми Законів України № 2262-XII та № 3668?
3. Яким законом передбачено викладений ОСОБА_2 порядок призначення і виплати пенсій?
4. Чи є для Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нормативно-правовим актом лист Міністерства соціальної та соціальної політики України від 02 травня 2023 року вих. № 5605/0/2-23/54?
5. Чому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не виконує рішення суду від 28 квітня 2020 року у справі № 120/106/20-а, від 09 червня 2021 року у справі № 120/3443/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі № 120/9824/22, від 06 червня 2023 року і продовжує обмежувати пенсію ОСОБА_1 максимальним розміром?
6. Чому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області продовжує обмежувати розмір пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром?
7. Чому, незважаючи на те, що норма частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII щодо обмеження максимальним розміром пенсій, призначених згідно з цим законом, з 20 грудня 2016 року є нечинною, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області обмежило максимальним розміром пенсію ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 березня 2024 року?
8. Чому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області шляхом вчинення протиправних дій позбавляє ОСОБА_1 права мирно володіти майном?
9. Чому начальник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не забезпечила виконання Конституції України, Закону України № 2262-XII з урахуванням рішень Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та від 12 жовтня 2022 року № 7-p(II)/2022?
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вих. № 7215-5971/М-02/8-0200/24 від 17 травня 2024 року ОСОБА_1 надано відповідь на його заяву від 25 квітня 2024 року.
Проте, вважаючи, що згадуваним листом Головним управлінням Пенсійного фонду України надано відповідь не на всі поставлені запитання, ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 120/7777/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Цим рішенням визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо надання неповної інформації на звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року у встановлений законодавством спосіб і строк та надати повну відповідь на кожне з поставлених у даному зверненні питань з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
28 жовтня 2024 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року набрало законної сили, у зв`язку із чим 27 січня 2025 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 120/7777/24.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвською О.М. від 29 січня 2025 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 120/7777/24.
Іншою постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвською О.М. від 05 березня 2025 року на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин. Зі змісту такої постанови слідує, що на вимогу державного виконавця від 17 лютого 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України листом від 04 березня 2025 року вих. № 0200-0802-5/25816 повідомило державного виконавця про виконання рішення суду, долучивши копію листа від 12 лютого 2025 року вих. № 0200-0202-8/18112, скерованого на адресу ОСОБА_1 . Проте, вказана відповідь не є належним підтвердженням виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 120/7777/24, оскільки боржником не надано належного підтвердження повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року у встановлений законодавством спосіб і строк та не надано повної відповіді на кожне із поставлених у даній заяві запитань з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження виконавче провадження" як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частинами 4 та 8 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З аналізу зазначених норм слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Однак, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.
Так, в ході судового розгляду встановлено, що 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою, у якій просив надати відповідь на ряд питань. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вих. № 7215-5971/М-02/8-0200/24 від 17 травня 2024 року ОСОБА_1 надано відповідь на заяву від 25 квітня 2024 року.
Вважаючи, що пенсійним органом надано неповну відповідь на звернення, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 120/7777/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Цим рішенням визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо надання неповної інформації на звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року у встановлений законодавством спосіб та строк та надати повну відповідь на кожне з поставлених у даному зверненні питань.
На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 120/7777/24 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року, про що повідомило заявника листом вих. № 0200-0202-8/18122 від 12 лютого 2025 року.
Водночас, на думку державного виконавця, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином не розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року на виконання згадуваного вище рішення суду, а тому 05 березня 2025 року державний виконавець прийняв постанову, якою наклав на пенсійний орган штраф в сумі 5100 гривень.
В обґрунтування прийнятої постанови державний виконавець вказав на те, що лист Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12 лютого 2025 року вих. № 0200-0202-8/18112, скерований на адресу ОСОБА_1 , не є належним підтвердженням виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 120/7777/24, оскільки боржником не надано належного підтвердження щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року у встановлений законодавством спосіб та строк, а також не надано повної відповіді на кожне із поставлених у даній заяві запитань з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні суду. 
Визначаючись із тим, чи відповідачем правомірно накладено штраф на пенсійний орган, суд враховує наступне.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У цій справі суд також вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Отже, критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Разом із тим у постанові про накладення штрафу від 05 березня 2025 року державним виконавцем не зазначено, на які саме питання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не надало відповіді ОСОБА_1 , не вказано які із поставлених запитань вирішені пенсійним органом, а які залишилися поза увагою.
Іншими словами, державний виконавець у спірній постанові не навів мотивів, що стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови, не надав правову оцінку листу пенсійного органу від 12 лютого 2025 року із зазначенням, які саме запитання у заяві ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року залишилися невирішеними Головним управлінням Пенсійного фонду України під час повторного розгляду його заяви, а на які питання боржник надав повну та обґрунтовану відповідь.
Відтак, суд доходить висновку, що постанову державного виконавця про накладення штрафу від 05 березня 2025 року не можна вважати такою, що відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема щодо її обґрунтованості.
Водночас невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності. Наведене дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова не містить належної мотивації.
Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений зокрема у постановах від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21, від 16 березня 2023 року у справі № 160/18668/2 та від 16 травня 2023 року у справі № 380/3195/22, згідно з яким невмотивованість та неналежна обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень є достатньою за визначених обставин справи підставою для визнання такого рішення протиправним.
Суд також зазначає, що Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. 
Крім того, у постанові від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 сформульовано правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні; неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень; принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.
З огляду на вищезазначене прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 05 березня 2025 року без наведення належних мотивів та обґрунтувань не може вважатися такою, що відповідає засадам належного урядування, визначеним, зокрема частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не може вважатися правомірною.
За таких обставин постанова державного виконавця від 05 березня 2025 року, якою на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області накладено штраф в розмірі 5100 гривень, є протиправною, а тому підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 3028 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 1214 від 10 березня 2025 року.
Відтак, на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
При цьому слід критично оцінити посилання представника відповідача на те, що у спірних правовідносинах позивач є суб`єктом владних повноважень, що виключає можливість відшкодування йому сплаченого судового збору, адже відповідно до положень статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень може виступати позивачем у суді лише у випадках, коли право звернення до суду надано йому законом (у разі звернення до суду для виконання покладених на такий суб`єкт завдань).
Проте, в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулося до суду за захистом власних прав та інтересів як юридична особа у зв`язку із винесенням головним державним виконавцем (посадовою особою суб`єкта владних повноважень) індивідуального рішення (акта), а тому до спірних правовідносин застосовними є положення частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвської Ольги Миколаївни про накладення штрафу від 05 березня 2025 року.
Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)
Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 21036, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43315602)

Рішення суду в повному обсязі складено 30.01.2026

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович