Справа № 204/11820/25 
Провадження № 2/204/1018/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого - судді      Черкез Д.Л., 
за участю секретаря судового засідання    Борсук А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товарна біржа «Час», про визнання права власності,- 

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Товарна біржа «Час», в якій просила визнати дійсним договір № 0057БК1/98 купівлі-продажу квартири укладений на Товарній біржі «Час» 08 вересня 1998 року між ОСОБА_2 - продавцем та ОСОБА_3 - покупцем, згідно якого останній придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 72,31 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м.; визнати ОСОБА_1 власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 72,31 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначила, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина померлого, позивач – ОСОБА_1 - звернулась до Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про прийняття спадщини за законом. 24 вересня 2025 року державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину за законом на одне зі спадкового майна ОСОБА_3 , зазначивши, що спадкоємцем всього його майна є дружина - ОСОБА_1 . Одночасно, нотаріус листом № 1705/02-14 від 18 вересня 2025 року повідомив, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі біржового контракту № 0057БК1/98 (купівлі-продажу квартири), так як біржовий контракт не є правовстановлюючим документом відповідно до ст.227 Цивільного кодексу України 1963 року та інформація про державну реєстрацію права власності на дану квартиру відсутня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності, а тому рекомендовано вирішити питання набуття права власності на вищевказану квартиру в судовому порядку. З біржового контракту № 0057Б1/98 купівлі-продажу квартири укладеного на Товарній біржі «Час» 08 вересня 1998 року між ОСОБА_2 - продавцем, відповідачем у справі, та ОСОБА_3 - покупцем, відомо, що останній придбав за 10 000,00 грн. нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,31 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м. Оскільки, на час укладання договору купівлі-продажу, правочини зареєстровані на товарній біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, до теперішнього часу ніхто не ставив дану угоду під сумнів, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу від 08 вересня 1998 року є дійсним, відповідно ОСОБА_3 на день смерті належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,31 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., яка входить в склад спадкового майна, і позивач має право на набуття її у власність в порядку спадкування. У зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутися до суду з позовом для визнання дійсним правочину та визнання за нею права власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за законом, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі біржового контракту № 0057БК1/98, не посвідченого нотаріально, який неможливо зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності.
Представник позивача – ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.68).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Третя особа – Товарна біржа «Час» в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема,  визнання права.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 »), ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 28 березня 1987 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Вугледарської сільської ради Петровського району м. Донецька 28 березня 1987 року, актовий запис № 20 (а.с. 20).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 19 квітня 2023 року Відділом запису актів громадянського стану адміністрації Октябрського району міста Ростов-на-Дону, актовий запис № 170239600002700013004. (а.с. 9). 03 червня 2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В. засвідчено вірність перекладу вищевказаного свідоцтва про смерть з російської мови на українську мову та зареєстровано за № 4107 (а.с.10).
Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_2 .
Вказана квартира належала  ОСОБА_3 на підставі договору (біржовий контракт) купівлі-продажу квартири № 0057БК1/98, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається з трьох кімнат, загальною площею 72,31 кв.м., в тому числі житловою площею – 41,8 кв.м. (а.с. 13). Договір купівлі-продажу зареєстрований Товарною біржею «Час» 08 вересня 1998 року під реєстровим номером 0057БК1/98. Зі змісту договору вбачається, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу. Зазначена ціна продажу - 10 000,00 грн., яку відповідач отримав після підписання контракту. В пункті 14 цього Договору зазначено, що угода зареєстрована на біржі не потребує нотаріального посвідчення (а.с.13).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.  У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина 1 статті 1296 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
У частині 1 статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , були його дружина – ОСОБА_1 та дочка – ОСОБА_6 .
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
08 червня 2023 року  ОСОБА_1 звернулася в Самбірську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини за законом № 733, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину вона приймає, у зв`язку з чим просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того зазначила, що іншим спадкоємцем є дочка померлого – ОСОБА_6 , 1994 року народження (а.с. 38).
На підставі вищевказаної заяви державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області Мариняк Н.М. було заведено спадкову справу № 364/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 37-64).
Того ж дня, тобто 08 червня 2023 року, до Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області звернулася  ОСОБА_6  із заявою про відмову від спадщини за законом № 734, в якій повідомила, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її батька -  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на оформлення спадкових справ не претендує та претендувати не буде (а.с. 40).
Отже, донька позивача ОСОБА_6  спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_3 , не прийняла.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
В подальшому, 18 вересня 2025 року  ОСОБА_1 звернулася в Самбірську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом № 1941, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 , на день смерті якого залишилось спадкове майно: квартира АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення у будівлі побутових приміщень ЗЮ-1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (зв. бік а.с.54).
24 вересня 2025 державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області Мариняк Н.М. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадщину, яка складається з: нежитлового приміщення у будівлі побутових приміщень ЗЮ-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано в реєстрі за № 2-1260 ( зв. бік а.с. 62).
Однак, листом державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області Мариняк Н.М. від 18 вересня 2025 року № 1785/0214, адресованого ОСОБА_1 , було повідомлено, що останньою було прийнято спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіку – ОСОБА_3 . Однак, оскільки біржовий контракт не є правовстановлюючим документом відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та інформація про державну реєстрацію права власності на ищезазначену квартиру відсутня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності, який є його складовою частиною, рекомендовано вирішити питання набуття права власності на вищевказану квартиру, в судовому порядку (зв. бік а.с.53-54).
Наведена обставина стала підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.
Згідно з п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Як встановлено судом, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , був зареєстрований 08 вересня 1998 року Товарною біржею «Час» під реєстровим номером 0057БК1/98. Право приватної власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру  АДРЕСА_2 , було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Вугледар за реєстраційним номером 487 від 14 вересня 1998 року і записано в реєстрову книгу № 2/1 ДК (1) (зв. бік а.с. 13). 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.  Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленого 14 вересня 1998 року Державним комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне, земельно-кадастрове бюро», вбачається, що квартира складається з 3 житлових кімнат: 1 кімната – 11,50 кв.м. , 2 кімната – 12,0 кв.м., 3 кімната – 18,30 кв.м., загальною площею 72,31 кв.м., житловою площею 41,80 кв.м. (а.с. 14-15).
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
На момент купівлі-продажу квартири 08 вересня 1998 року правовідносини сторін були врегульовані діючим на той час Цивільним Кодексом УРСР у редакції 1963 року.
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями ст. 227 ЦК УРСР 1963 року було визначено договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази судом встановлено, що між сторонами договору були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу спірної квартири. Так, за умовами договору ОСОБА_3 сплатив обумовлену сторонами вартість квартири, а продавці звільнили квартиру та передали її покупцю. Зазначений правочин був зареєстрований на товарній біржі і право власності ОСОБА_3 на цю квартиру пройшло державну реєстрацію в БТІ м. Вугледар, у встановленому на час реєстрації порядку.
Проте сторони не посвідчили його нотаріально, керуючись Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу) та іншими актами законодавства, що діяли на той час.
Оскільки на час укладання договору, правочини зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, укладений між сторонами договір купівлі-продажу від 08 вересня 1998 року слід визнати дійсним.
Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Таким чином, після укладення договору купівлі-продажу квартири 08 вересня 1998 року та реєстрації права власності на нього у БТІ м. Вугледар, отримавши куплену квартиру у фактичне користування  ОСОБА_3  набув право власності на вказане нерухоме майно.
Отже, враховуючи встановлені судом обставин щодо набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що нерухоме майно було набуто ОСОБА_3 правомірно, у відповідності до норм діючого на той час законодавства, а тому така квартира увійшла до складу спадщини ОСОБА_3 після його смерті.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 1998 року № 0057БК1/98 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною прощею 72,31 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., зареєстрованого на Товарній біржі «Час» між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування за законом суд виходить з наступного. 
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як зазначено у ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 на праві власності, крім іншого, належала квартира АДРЕСА_2 .
Враховуючи те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , але у встановленому законом порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно, суд приходить до переконання, що право позивача ОСОБА_1 на спадкування спірної квартири підлягає захисту в судовому порядку.
З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не може, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,31 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 47, 128, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 3,10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -
В И Р І Ш И В: 

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товарна біржа «Час», про визнання права власності – задовольнити.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу квартири від 08 вересня 1998 року № 0057БК1/98 розташованої за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною прощею 72,31 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., зареєстрований на Товарній біржі «Час» між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 72,31 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез