П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  684/394/25 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Галиш І.Б. 
Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 
09 грудня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. 
за участю:
секретаря судового засідання: Решкатюк Л.O., 
представника відповідача: Файчука А.С.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (відповідача) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА №5372142 від 02 серпня 2025 року за ч.4 ст.126 КУпАП та закриття справи.
Старосинявський районний суд Хмельницької області рішенням від 09.10.2025 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що особа, яка керує електроскутером потужністю до 3 кВт, не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п.2.1(а) Правил дорожнього руху України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний електроскутер не є.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами скарги зазначає, що відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказана норма не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Представник відповідача вказує, що згідно п. 2.13. ПДР право на керування транспортними засобами особам може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1,А) з 16 річного віку, транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема, А1 – мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4 кВт. Отже, вказаний транспортний засіб позивача (електроскутер-мопед) належить до категорії мопедів (А1), оскільки є двоколісним та має електродвигун потужністю до 4 кВт. Частиною 10 ст.15 ЗУ «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника сторони, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 серпня 2025 року інспектором СПД №1 (смт Стара Синява) ВП №1 (м.Старокостянтинів) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції Клапатюк О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №5372142, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Перевіркою даних у ЄДРСР за номером справи 684/619/24 судом з`ясовано, що постановою Старосинявського районного суду від 20.01.2025, яка набрала законної сили 31.01.2025, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до ч.1 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до ч.5 ст.14, ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до п.1.10. ПДР учасник дорожнього руху, це особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.
Згідно п. 2.1. а ПДР України зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
У п. 1.10 ПДР України наведені терміни, що використовуються у цих Правилах та мають наступне значення:
- транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
- мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Крім того, п.3 Положення про порядок видачі посвідчень водія, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема А1-мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см, або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
При цьому, вказана норма не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Як встановлено судом першої інстанції зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАН №5372142, ОСОБА_1 02 серпня 2025 року о 01 год 56 хв в селищі Стара Синява по вул. Грушевського, 17 керував транспортним засобом RAZOR11 MAX, будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік від 20.01.2025 року Старосинявським районним судом, чим порушив вимоги п.2.1.а ПДР та ч. 10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух».
Постановою Старосинявського районного суду від 20.01.2025, яка набрала законної сили 31.01.2025, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.
В ході розгляду справи відповідачем на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення надано відеозапис щодо обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП.
На долученому до справи представником відповідача відеозаписі відеореєстратора поліцейського автомобіля, який був оглянутий судом, встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом – електроскутером без номерного знака, тому доводи позивача, що він не керував транспортним засобом, а знаходився біля нього спростовані даними відеозапису.
Відповідно до наданої позивачем інформації з відкритих джерел мережі "Інтернет" щодо транспортного засобу, яким він володіє, електроскутер «Liberti Moto Razor II», яким керував ОСОБА_1 має потужність електродвигуна - 2500 Вт, ємність батареї 32А, час зарядки 9 год, рекомендована максимальна швидкість 43 км/год.
Частиною 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
При цьому, посилання на вказану норму Закону міститься в оскаржуваній постанові.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції лише на п.2.1(а) Правил дорожнього руху, який передбачає обов`язок мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом для водіїв саме механічних транспортних засобів, а тому вказана норма має застосовуватись системно разом з п.2.13 Правил.
Поряд з цим, суб`єктом адміністративного правопорушення (ч. 4 ст. 126) є особа, відносно якої застосоване адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Об`єктивною стороною вказаного адміністративного правопорушення є керування суб`єктом в період дії адміністративного стягнення транспортним засобом. А оскільки частина 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» та частина 4 статті 126 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, не механічні, електричні чи будь-які інші, то заборона керувати транспортними засобами розповсюджується на будь-які транспортні засоби, що приводяться в дію за допомогою двигуна.
Згідно п. 2.13. ПДР право на керування транспортними засобами особам може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1,А) з 16 річного віку, транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема, А1 – мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4 кВт. Отже, вказаний транспортний засіб позивача (електроскутер-мопед) належить до категорії мопедів (А1), оскільки є двоколісним та має електродвигун потужністю до 4 кВт.
Слід також зазначити, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сеґвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
При цьому законодавець не обмежує нижньою межею потужність електродвигуна для вирішення питання щодо отримання прав на керування двоколісним транспортним засобом, а відрізняє виключно верхню межу, яка впливає на різні категорії прав (А1 або А).
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Таким чином, водій, реалізувавши своє право володіти та/або керувати будь-яким транспортним засобом, автоматично погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України. Тому обсяг адміністративної відповідальності водія електричного самоката, електричного велосипеда, електричного скутера, гіроскутера за стаття 130 КУпАП жодним чином не відрізняється від обсягу відповідальності за цією ж статтею інших водіїв механічних транспортних засобів.
При цьому, частина 4 статті 126 КУпАП, як і стаття 130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші, а відтак і заборона керувати транспортними засобами в період, на який застосоване адміністративне стягнення, розповсюджується на будь-які транспортні засоби, які приводяться в дію за допомогою двигуна.
Таким чином, ОСОБА_1 , на момент винесення оскаржуваної постанови, не мав права керувати всіма видами транспортних засобів, зокрема, і електроскутером мопедом з електричним двигуном потужністю 2500 Вт.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити повністю.
Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову   ОСОБА_1 .  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.