Справа № 509/3836/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року          с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до
Приватного підприємства «Максі Авто» в особі директора Олійник Романа Олеговича,
про
визнання договору комісії №5187 та договору купівлі-продажу транспортного засобу №5187 недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

14.07.2025 року позивач громадянин КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд.код НОМЕР_1 , звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із зазначеним позовом до відповідача приватного підприємства «МАКСІ АВТО» (код ЄДРПОУ 41914477), в якому просив суд визнати недійсними договір комісії від 11.05.2022 року та договір купівлі-продажу транспортного засобу від 12.05.2022 року, предметом яких був належний позивачу автомобіль моделі «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 . 
Позивач ОСОБА_1 вказує, що вказаний транспортний засіб було викрадено для подальшої перереєстрації на сторонніх осіб, в наслідок чого невстановлені на даний час особи, використовуючи реквізити власника авто – громадянина КНР ОСОБА_1 та реквізити приватного підприємства «МАКСІ АВТО» (код ЄДРПОУ 41914477 ), підробили підпис громадянина КНР ОСОБА_1 у договірі комісії №5187 від 11.05.2022 року, у якому згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ, проведеної в рамках кримінального провадження №12021163500001408 від 02.07.2021 року, підпис від імені громадянина КНР ОСОБА_1 у договорі комісії №5187 від 11.05.2022 року виконаний не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою, тобто є підробленим.
Після цього, зазначені невстановлені особи, керуючись корисливими мотивами, підробили договір купівлі-продажу транспортного засобу №5187 від 12.05.2022 року, укладеному між сторонами ПП «Максі Авто» код ЄДРПОУ 41914477 та громадянином ОСОБА_2 (який грунтується на вище вказаному договорі комісії), де у розділі 3 зазначеного договору вказано, що ціна транспортного засобу -«TOYOTA HILUX» номерний знак НОМЕР_5 – складає 19000 грн., що не відповідало дійсності.
Зазначені обставини стали відомі позивачу ОСОБА_1 лише у грудні 2022 року, коли він набув статусу потерпілого у кримінальному провадженні №12021163500001408 від 02.07.2021 року за ознаками ст.ст. 289 та 209 ККУ, саме тоді громадянин КНР ОСОБА_1 дізнався, що належний йому автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_6 , був затриманий м. Мукачеве співробітниками патрульної поліції та після перевірки даних автомобіля в системі «Гарпун»., був вилучений та переданий на відповідальне зберігання представнику громадянина КНР ОСОБА_1 адвокату Славінському В.А.. Виявилось, що цей автомобіль перебував під керуванням громадянина ОСОБА_2 , і що саме він під час затримання надав заздалегідь підроблені і підписані ним разом з іншими особами документи, а саме договір комісії №5187 від 11.05.2022р, виданою комісіонером ПП «Максі Авто» та договір купівлі-продажі транспортного засобу від 12.05.2022 року, де сторонами вказані продавець автомобіля ПП «Максі Авто» в особі директора ОСОБА_3 та покупець ОСОБА_2 .
Оскільки позивач не мав наміру відчужувати належний йому автомобіль, не підписував жодних договорів і не давав жодних доручень на розпорядження належним йому автомобілем марки «TOYOTA HILUX» номерний знак НОМЕР_5 , тому він був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивач та його представник про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, але від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У разі повторної неявки відповідачів в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ПП «Максі Авто» (код ЄДРПОУ 41914477) про дату, час і місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частин 6, 7 статті 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідками відділення «Укрпошти», де є позначка «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив.
Суд також враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41).
Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК Україниучасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Отже, позивач ОСОБА_1 та відповідач в особі приватного підприємства «МАКСІ АВТО» зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З матеріалів справи не вбачається, що відповідач або його належний представник надавали суду докази неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача приватного підприємства «МАКСІ АВТО» в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки.
Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбаченийЦПК України.
Виходячи із вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки представника відповідача до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 23 лютого 2022 року, тобто з моменту відкриття провадження у справі до ухвалення даного заочного рішення, жодного разу до суду не прибув, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїми процесуальними обов`язками з`явитись в судове засідання за викликом - знехтував.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи.
Враховуючи вказані факти, згоду представника позивачки, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямстатті 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
12.12.2022 року працівниками нацполіції у м. Мукачево був затриманий оголошений у розшук автомобіль модель «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , що був зареєстрований за первісним власником – громадянином КНР ОСОБА_1 .
У особи, що незаконно керувала вказаним транспортним засобом було вилучено підроблені документи, а саме: 
-договір купівлі-продажу транспортного засобу №5187 від 12.05.2022 року, укладеному між сторонами ПП «Максі Авто» код ЄДРПОУ 41914477 та громадянином ОСОБА_2 , де у розділі 3 зазначеного договору вказано, що ціна транспортного засобу -«TOYOTA HILUX» номерний знак НОМЕР_5 – складає 19000 грн., при цьому зазначений договір підписаний покупцем ОСОБА_2 та директором ПП «Максі Авто» ОСОБА_3 та 
-договір комісії №5187 від 11.05.2022 року, у якому згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ, проведеної в рамках кримінального провадження №12021163500001408 від 02.07.2021 року, підпис від імені громадянина КНР ОСОБА_1 у договорі комісії №5187 від 11.05.2022 року виконаний не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою, тобто є підробленим.
Саме тоді із змісту вказаних договорів стало відомо, що за відсутності згоди власника – громадянина КНР ОСОБА_1 - був відчужений належний йому автомобіль за підробленим підписом від імені ОСОБА_1 в договорі комісії №5187 від 11.05.2022р. Фактично спірний автомобіль вибув з власності без його згоди та поза межами вільного волевиявлення, що відповідно до статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання недійсним вказаних договорів.
Згідно із частиною третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали про призначення експертизи.
Таким чином, суд приймає як доказ висновок експерта, який складено відповідно вимог чинного законодавства в рамках кримінального провадження з якого вбачається, що експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтею 384,385 КК України.
Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.
Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина першастатті 658 ЦК України). Тож розпоряджатися майном, за загальним правилом, може тільки власник.
За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України).
Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставістатті 388 ЦК Українибез оспорювання договору купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не виникли. За відсутності волі власника автомобіля, спрямованої на укладення договору комісії, вчинений комісіонером договір купівлі-продажу автомобіля від власного імені в інтересах комітента є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі частини третьої статті203, статті215 ЦК України.
Відповідно достатті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Якщо спір стосується правочину, укладеного самим власником (від його імені його представником), то його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник (його представник) та володілець майна не перебували у договірних (зобов`язальних) відносинах один з одним, власник майна може використовувати тільки речово-правові способи захисту.
Відповідно до частин першої - третьоїстатті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом частини першоїстатті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач - громадянин КНР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - волевиявлення на відчуження транспортного засобу моделі «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 - не надавав, оскільки оспорювані договір комісії від 11.05.2022 року та договір купівлі-продажу транспортного засобу від 12.05.2022 року не підписував, що підтверджується відповідним висновком експерта №23-2047 від 19.04.2023 року судової почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ, проведеної в рамках кримінального провадження №12021163500001408 від 02.07.2021 року, у зв`язку з чим не уповноважував відповідача ПП «МАКСІ АВТО» вчиняти правочини від імені позивача, внаслідок чого належний позивачу автомобіль перебував у користуванні сторонньої особи, всупереч волі позивача, як власника.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову громадянина КНР ОСОБА_1 про визнання договору комісії №5187 від 11.05.2022 року, укладеному між громадянином КНР ОСОБА_1 та ПП «Максі Авто» код ЄДРПОУ 41914477, та договору купівлі-продажу транспортного засобу №5187 від 12.05.2022 року, укладеному між сторонами ПП «Максі Авто» код ЄДРПОУ 41914477 та громадянином ОСОБА_2 – недійсними, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем.
Щодо розподілу судових витрат, то суд дійшов до наступних висновків.
Згідно з частиною 1, частиною 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до частини 1, частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки понесені витрати підтверджені відповідною квитанцією про сплату судового збору на вказану суму.
На підставі статей 202, 203, 215, 317, 319, 1011 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 7, 12, 13, 44, 48, 76-81, 83, 89, 102, 128, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 279, 280-281, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов громадянина КНР ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Максі Авто» в особі директора Олійник Романа Олеговича, про визнання договору комісії №5187 та договору купівлі-продажу транспортного засобу №5187 недійсними – задовольнити.
Визнати недійсним договір комісії №5187 від 11.05.2022 року, укладений між ПП «Максі Авто», код ЄДРПОУ: 41914477 (комісіонер), та громадянином КНР ОСОБА_1 , інд.код НОМЕР_1 (комітент), предметом якого є належний громадянину ОСОБА_1 автомобіль моделі «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 .
Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №5187 від 12.05.2022 року, укладений між сторонами ПП «Максі Авто», код ЄДРПОУ: 41914477, та громадянином ОСОБА_2 , предметом якого є автомобіль моделі «TOYOTA HILUX», 2016 року виробництва, VIN: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 .
Стягнути з відповідача ПП «Максі Авто», код ЄДРПОУ: 41914477, на користь позивача громадянина ОСОБА_1 , інд.код НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідачі, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їм повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачами в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:    А.І. Бочаров