ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року
м. Київ
справа № 200/16492/18
провадження № 51-1449км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого захисника	 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, жителя м. Дніпро
на вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2024 року. 
Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. 
2. Суд визнав доведеним, що 21 червня 2018 року засуджений на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 в ході конфлікту наніс ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, після чого, взявши ніж, наніс ним потерпілому удари в область лівого стегна та тулуба, завдавши йому також проникаюче колото-різане поранення грудної клітки ліворуч, що призвело до смерті потерпілого.
3. Апеляційний суд залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

4. Засуджений, посилаючись на пункт 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просить змінити оскаржені рішення та перекваліфікувати його дії з частини 1 статті 115 КК на статтю 118 КК.
5. Він вважає призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та стверджує, що судом першої інстанції:
встановлені, але не взяті до уваги обставини, що пом`якшують покарання;
не встановлені обставини, що обтяжують покарання;
не взято до уваги, що він діяв в стані необхідної оборони.
6. Захисник надіслав на адресу Суду доповнення до касаційної скарги, в яких просить скасувати оскаржені рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
7. Він, крім доводів про суворість призначеного покарання, які є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого, зазначає, що суди попередніх інстанцій:
не взяли до уваги відсутність у засудженого умислу на вбивство, обставини вчинення злочину та протиправну поведінку потерпілого;
невірно виклали показання свідків  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також не взяли до уваги показання свідків  ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Позиції учасників касаційного розгляду

8. У судовому засіданні сторона захисту підтримала касаційну скаргу.
9. Сторона обвинувачення заперечила проти задоволення касаційної скарги та просила залишити судові рішення без зміни.
10. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

11. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
12. Відповідно до статті 433 КПК Суд не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
13. Проте в межах доводів скарги Суд зобов`язаний перевірити чи були додержані судами попередніх інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - їх достатності для висновків суду[1].
14. Сторона захисту стверджує, що засуджений діяв у стані необхідної оборони. 
15. Відповідно до частини 1 статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
16. Водночас вирішення питання, чи перебував засуджений у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання.
17. В ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що версія сторони захисту про перебування засудженого під час конфлікту з потерпілим та в момент спричинення останньому ножових поранень, у тому числі й того, що стало причиною смерті, у стані необхідної оборони було предметом ретельного дослідження і оцінки судами попередніх інстанцій, які спростували цю версію в ході встановлення фактичних обставин справи та під час дослідження усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів.
18. Так, засуджений, не заперечуючи факт нанесення потерпілому ударів ножем, стверджував, що наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження, захищаючись від протиправних дій останнього, оскільки боявся, що потерпілий його вб`є. 
19. Суд вважає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи не свідчать про ситуацію, в якій засудженому довелося оборонятися від нападу потерпілого. Хоча суди визнавали наявність конфлікту і деякі фізичні дії з боку потерпілого, обумовлені цим конфліктом, але показання засудженого і в суді, і під час слідчого експерименту не дають підстав вважати, що йому загрожувала безпосередня небезпека з боку потерпілого. Тому Суд не бачить підстав ставити під сумнів висновок судів, що дії засудженого не були зумовлені необхідністю відвести або припинити напад з боку потерпілого.
20. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що дії засудженого за частиною 1 статті 115 КК судами кваліфіковано правильно.
21. Щодо аргументу сторони захисту про відсутність у засудженого умислу на вбивство, Суд зазначає, що при визначенні спрямованості умислу засудженого суди врахували, крім іншого, те, що смертельного удару було заподіяно ножем у грудну клітку ліворуч, де завідомо для будь-якої дорослої людини знаходяться життєво важливі органи, у зв`язку з чим Суд відхиляє цей довід.
22. Суд відхиляє і доводи сторони захисту про неправильність викладення у вироку показань свідків  ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також невзяття до уваги показань свідків  ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Ці доводи були предметом перевірки апеляційного суду, який відхилив їх, обґрунтувавши своє рішення тим, що у судовому рішенні суд не має дослівно відтворювати показання осіб, а має викласти дані, що встановлені при дослідженні та оцінці доказів, і які саме обставини встановлено з цих доказів.
23. Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та нагадує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає дослівного відтворення змісту показань учасників судового провадження в судовому рішенні[2]. 
24. Суд вважає необґрунтованими і доводи сторони захисту про суворість призначеного засудженому покарання. 
25. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
26. Суд відзначає, що суди першої та апеляційної інстанцій перебувають у кращому становищі, ніж касаційний суд щодо оцінки характеру злочинної поведінки, особи засудженого та інших вагомих для призначення покарання чинників, маючи можливість безпосереднього сприйняття всіх обставин, важливих для винесення рішення в межах наданих суду дискреційних повноважень. 
27. Суд першої інстанції урахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу засудженого, який не має судимостей, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має ряд хронічних захворювань, та не встановив обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, призначив покарання наближене до нижчої межі, передбаченої санкцією закону.
28. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок районного суду, погодився з висновком районного суду.
29. Фактично, доводи сторони захисту в касаційній скарзі зводяться до того, що судами надано таку оцінку індивідуальним рисам особи засудженого й іншим обставинам справи, з якою не згоден скаржник.
30. Сама по собі незгода сторони з оцінкою судом обставин справи не може свідчити про явну несправедливість покарання і не дає підстав для скасування або зміни судового рішення відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 КПК у сукупності зі статтею 414 КПК.
31. Касаційна скарга не містить підстав вважати обране засудженому покарання явно несправедливим через суворість і переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судів в частині правильності призначеного засудженому покарання. 
32. Таким чином, суди попередніх інстанцій дослідили сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, які з урахуванням обставин цієї справи дозволили з`ясувати усі передбачені статтею 91 КПК обставини і встановити винуватість засудженого у інкримінованому йому злочині.
33. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши вмотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг сторони захисту. Його ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.
34. Отже, у ході касаційного розгляду кримінального провадження Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскаржених судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 

[1] Постанови Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445, від 20 лютого 2020 року у справі № 360/2303/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87857789, від 09 вересня 2020 року у справі № 658/1281/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/91555076; 

[2] Постанова від 19 червня 2024 року у справі № 755/6464/21, https://reyestr.court.gov.ua/Review/119941006;