МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 січня 2026 р. 	справа № 400/7084/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу
за позовом	Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, просп. Миру, 34, м. Миколаїв, 54004, 	

до відповідача	Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просп. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, 	

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

про	визнання протиправною та скасування постанови від 19.06.2025 року	

В С Т А Н О В И В:
Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - позивач) звернулося з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа або ОСОБА_1 ), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Квашенка Сергія Сергійовича від 19.06.25 р. про накладення штрафу, винесену під час примусового виконання виконавчого листа № 400/5813/21, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом 24.02.25 р. стягувачу ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ним не виконано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.21 р. у справі № 400/5813/21 через наявність об`єктивних та поважних причин. Так, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/5813/21, яким його було зобов`язано зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку за проектом землеустрою, виготовленим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 , згідно договору № 57/10 від 17.08.21 р., було ухвалено в грудні 2021 р. та набуло чинності в червні 2022 р. Разом з тим, за виконання рішення суду, ОСОБА_1 звернулася лише в березні 2025 р. З цього часу, відбулася зміна законодавства, що регулює питання реєстрації в земельному кадастрі, зокрема внесенні зміни до Порядку ведення Державного земельного кадастру, для чого необхідно подати заяву в електронній формі від сертифікованого інженера-землевпорядника відповідального за розроблення технічної документації. Позивач з метою виконання рішення суду звертався до розробника документації про направлення її на реєстрацію, але той відмовив. Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Позивач вважає, що в нього наявні поважні причини невиконання рішення суду, а тому застосування до нього штрафу є протиправним.
Від відповідача надійшов відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України “Про виконавче провадження” за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. Станом на 19.06.25 р. до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Квашенка Сергія Сергійовича, не надходили документи щодо повного або часткового виконання рішення суду боржником, у строк визначений ч. 6 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження”. Вищевизначене свідчить про невиконання рішення суду Боржником без поважних причин, про що 19.06.25 р. складено відповідний акт державного виконавця. 19.06.25 р. у ВП № 78143903, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5 100 грн., за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Боржником не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин. Боржником не виконано рішення без поважних причин, рішення не може бути виконано без участі боржника, виконавець має надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Позовна заява залишалась без руху ухвалою від 08.07.25 р. 
Суд відкрив провадження у справі з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. 287 КАС України, призначив судове засідання. 
Справу розглянув справу в порядку письмового провадження.
Вирішуючи спір, суд встановив наступне. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.21 р. у справі № 400/5813/21 позов ОСОБА_1 задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку за проектом землеустрою, виготовленим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 , згідно договору № 57/10 від 17.08.21 р.
19.05.22 р. рішення Миколаївського окружного адміністративного суду набрало законної сили.
На виконання резолютивної частини рішення від 23.12.21 р. Миколаївським окружним адміністративним судом 24.02.25 р. видано виконавчий лист у справі № 400/5813/21. 
Зазначений виконавчий лист третьою особою було пред`явлено до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21.05.25 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 78143903) на підставі виконавчого листа № 400/5813/21, виданого 24.02.25 р. Миколаївським окружним адміністративним судом. 
У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Вищезазначену постанову було направлено відповідачем на адресу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.
04.06.25 р. Головним управління Держгеокадастру у Миколаївській області направлено на адресу державного виконавця повідомлення “Щодо виконання рішення суду у справі № 400/5813/21” в якому повідомлено що рішення щодо ОСОБА_1 не може бути виконано, оскільки з моменту ухвалення рішення змінилось законодавства, та порядок реєстрації в Державному земельному кадастрі проектів землеустрою. Для виконання рішення суду, ГУ Держгеокадастр звертався до розробника проекту ФОП ОСОБА_2 , але він не направив проектну документацію щодо ОСОБА_1 на реєстрацію.
19.06.25 р. державним виконавцем складено Акт про невиконання боржником ГУ Держгеокадастром рішення суду.
19.06.25 р. постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за невиконання виконавчого документа в повному обсязі на позивача було накладено штраф у розмірі 5 100 грн. 
Вважаючи протиправною постанову відповідача, позивач звернувся з зазначеним позовом до суду.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином накладення штрафу є наслідком невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.
Аналізуючи наведені положення Закону України “Про виконавче провадження” в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України “Про виконавче провадження”.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 р. у справі № 0840/3476/18, від 7 листопада 2019 р. у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 р. у справі № 811/1324/18.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало невиконання Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області судового рішення від 23.12.22 р. у справі № 400/5813/21.
Відповідач обґрунтовуючи свої вимоги, посилається, зокрема, на наступне.
Відповідно до п. 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру, який затверджений постановою КМУ №1051 від 17.10.12 р. в редакції на час ухвалення судового рішення у справі № 400/5813/21, розподіл повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів здійснює Держгеокадастр. 
Натомість, відповідно до п. 6 Порядку, в редакції на теперішній час, розподіл повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів здійснює Держгеокадастр. Визначення державного кадастрового реєстратора для здійснення повноважень, зазначених у підпунктах 1, 2-1, 3-6 цього пункту, здійснюється в день подання заяви за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості.
Також, позивач послався на необхідність надання через уповноважених ними осіб, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та є розробниками відповідної документації із землеустрою, і що в цій частині законодавство також змінилося з 2021 р.
Зміни на які посилається позивач принципово не змінили порядок державної реєстрації, а вимога про надання через уповноважених осіб, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та є розробниками відповідної документації із землеустрою, була і станом на 2021 рік. Більш того, в рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.21 р. зазначено: “…Через сертифікованих інженерів –землевпорядників ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як уповноважених ними осіб, розроблені проекти надіслано відповідачу в електронній формі, підписано із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису сертифікованого інженера-землевпорядника технічними засобами телекомунікацій розроблені проекти землеустрою для внесення інформації про новосформовані земельні ділянки до Державного земельного кадастру…”. Тобто, зазначена умова була виконана ще в 2021 році, а тому не може бути поважною причиною невиконання рішення суду в 2025 р.
Також, не є поважною причиною зміни внесенні у п. 6 щодо розподілу звернень про реєстрацію за принципом випадковості. Зазначене стосується нових звернень, а у цьому випадку йде мова про здійснення реєстрації, відмову в якій в 2021 р. була визнана судом протиправною. 
Матеріали справи не містять відомостей та належних доказів щодо вчинення позивачем належних дій, спрямованих на виконання рішення суду від 23.12.22 р. у справі № 400/5813/21, зокрема відсутні докази про доведення до компетентних органів, наділених правом на виділення коштів станом на момент прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафу.
Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу останнім було встановлено факт невиконання позивача судового рішення без поважних причин.
У контексті наведеного принагідно зауважити, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Враховуючи ненадання позивачем доказів неможливості виконати рішення суду у справі № 400/5813/21, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанови відповідача про накладення на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області штрафу за невиконання рішення.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, відповідач під час перевірки стану виконання рішення суду правомірно встановив, що воно не було виконане у повному обсязі і поважні причини такого невиконання встановлені не були, що є підставою для накладення штрафу.
Судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні позову Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (просп. Миру, 34, м. Миколаїв, 54004, ЄДРПОУ 39825404) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (просп. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ЄДРПОУ 43315529) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відмовити. 
2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз