П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 320/39591/25	

Категорія:105000000	Головуючий у суді І інстанції: Потоцька Н.В. час і місце ухвалення: 11:45 год., м. Одеса 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюк Г.В.	
суддів: 	Федусик А.Г.	
 	Шляхтицький О.І.	

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом Міністерства внутрішніх справ України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування постанови,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 

в с т а н о в и В:

У серпні 2025 року Міністерство внутрішніх справ України (далі – МВС України) звернулось до суду першої інстанції з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить:
- визнати протиправними дії щодо прийняття постанови від 30.07.2025 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №72564722;
- скасувати постанову від 30.07.2025 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №72564722.
Мотивуючи даний позов МВС України указує на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 (справа №420/403/23), яке набрало законної сили 03.05.2023, зобов`язано МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності на підставі висновку ГУНП в Одеській області від 19.10.2022.
На виконання рішення суду, МВС України було прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги, яке оформлено листом МВС від 21.03.2024 №7862-2024 та про прийняте рішення було повідомлено ГУНП в Одеській області для вчинення дій щодо виплати зазначеної допомоги, як колишньому працівнику поліції.
02.04.2025 зазначену інформацію було надіслано на адресу державного виконавця разом із заявою про закінчення виконавчого провадження.
30.07.2025 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на МВС України в розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №72564722.
У зазначеній постанові державний виконавець зазначив, що лист МВС від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не може вважатися рішенням про призначення одноразової грошової допомоги на виконання рішення суду, оскільки за своєю суттю фактично є звичайним повідомленням, а, отже, рішення суду залишається невиконаним боржником без поважних причин.
Позивач вважає спірну постанову протиправною, оскільки лист МВС від 21.03.2024 №7862-2024 фактично і є рішенням, яке прийнято на виконання судового рішення, а тому накладення штрафу за невиконання судового рішення є безпідставним.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, МВС України подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального права.
Скаржник продовжує наполягати на тому, що лист МВС від 21.03.2024 №7862-2024 фактично і є рішенням, яке прийнято на виконання судового рішення, а тому накладення штрафу за невиконання судового рішення є безпідставним.

Міністерство юстиції України, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про правильність висновків суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 у справі №420/403/23 зобов`язано МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності на підставі висновку ГУНП в Одеській області від 19.10.2022.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 указане судове рішення залишено без змін.
25.05.2023 по справі №420/403/23 видано виконавчий лист.
22.08.2023 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №72564722.
16.04.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №72564722, оскільки відповідно до листа МВС від 22.03.2024 №12/6-584 прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим рішення суду виконано у повному обсязі.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №420/15467/24 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 16.04.2024 №72564722.
У даній постанові апеляційного суду встановлено таке:
«… Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.04.2024, державний виконавець відповідно до листа Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2024р. №12/6-584, яким повідомлено про прийняття рішення щодо призначення позивачу грошової допомоги, дійшов до висновку про виконання судового рішення.
Отже, підставою закінчення виконавчого провадження у протиріч норм Закону України «Про виконавче провадження» слугувало не саме рішення про призначення грошової допомоги, а лише лист-повідомлення з приводу цього.
Водночас, на спростування доводів позивача, відповідачем не надано до суду лист Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2024 №12/6-584, яким повідомлено про прийняття рішення щодо призначення позивачу грошової допомоги, тобто виконання судового рішення.
При цьому, на підтвердження факту виконання рішення Одеського окружного адміністративного від 23.10.2024р. у справі 420/15467/24, Міністерством внутрішніх справ, як державному виконавцю, так й до суду досі не надано рішення про призначення ОСОБА_1 грошової допомоги.
Так, лист від 21.03.2024 року №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не може вважатися, на думку судової колегії, рішенням про призначення грошової допомоги на виконання судового рішення, оскільки за своєю суттю фактично є звичайним повідомленням.
Таким чином, наведене свідчить, що рішення суду не виконано у спосіб та в порядку, які були встановлені виконавчим документом та, як наслідок, - протиправність винесення державним виконавцем спірної у цій справі постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/403/23 боржником досі свідомо не виконано…».
01.04.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновлено виконавче провадження №72564722.
02.04.2025 МВС України направило до державного виконавця заяву №12/6-398 про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду, на підставі того ж самого листа від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 у справі №420/403/23 зобов`язано МВС України у 60-денний строк з моменту отримання копії ухвали подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 по справі №420/403/23.
30.07.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про накладення штрафу на МВС України у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №72564722 через невиконання рішення суду. У постанові зазначено: «… до відділу надійшла заява МВС України від 02.04.2025 №12/6-398 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду, на підставі того ж самого листа від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Таким чином, як встановлено судом, лист від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не може вважатися рішенням про призначення грошової допомоги на виконання судового рішення, оскільки за своєю суттю фактично є звичайним повідомленням, а, отже, рішення суду залишається невиконаним боржником без поважних причин…».
Також судом першої інстанції було встановлено, що 25.09.2025 державним секретарем Міністерства внутрішніх справ затверджено рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на підставі висновку Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19 жовтня 2022 року.
Вказане рішення прийнято на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі №420/403/23 про встановлення судового контролю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що МВС України не виконало рішення суду без поважних причин у встановлений строк, результатом чого стало прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу в сумі 5100 грн.
Також суд першої інстанції відхилив посилання позивача на лист від 21.03.2024 №7862-2024, як доказ виконання судового рішення, оскільки постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №420/15467/24 встановлені преюдиційні обставини, які свідчать про те, що лист від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не може вважатися рішенням про призначення грошової допомоги на виконання судового рішення, оскільки за своєю суттю фактично є звичайним повідомленням, а, отже, рішення суду залишається невиконаним боржником без поважних причин.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі – Закон № 1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Частиною 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону № 1404-VІІІ передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5 100 грн (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі 10 200 грн.
Згідно зі змістом ст. 75 Закону № 1404-VIII, підставою для застосування штрафу до боржника є невиконання у встановлений виконавцем строк рішення саме без поважних причин.
Поважними в розумінні норм Закону № 1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».
На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення.

Як свідчать обставини справи, 30.07.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про накладення на МВС України штрафу у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №72564722 через невиконання рішення суду.
У цій постанові зазначено: «… до відділу надійшла заява МВС України від 02.04.2025 №12/6-398 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду, на підставі того ж самого листа від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Таким чином, як встановлено судом, лист від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не може вважатися рішенням про призначення грошової допомоги на виконання судового рішення, оскільки за своєю суттю фактично є звичайним повідомленням, а, отже, рішення суду залишається невиконаним боржником без поважних причин…».

Зміст даної постанови державного виконавця свідчить про те, що вона відтворює зміст постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №420/15467/24, якою визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 16.04.2024 №72564722.
У цій постанові суд апеляційної інстанції установив, що лист від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не може вважатися рішенням про призначення грошової допомоги на виконання судового рішення, оскільки за своєю суттю фактично є звичайним повідомленням.
За правилами частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, про те, що лист від 21.03.2024 №7862-2024 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не є рішенням про призначення грошової допомоги установлено судовим рішенням, яке набрало законної сили та не доказується при розгляді даної справи №320/39591/25.
За таких умов, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що лист МВС від 21.03.2024 №7862-2024 фактично і є рішенням, яке прийнято на виконання судового рішення.
Тому, на думку суду апеляційної інстанції, державний виконавець, після скасування у судовому порядку своєї постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.04.2024 на підставі листа МВС від 21.03.2024 №7862-2024, отримавши аналогічний лист від МВС із заявою про закінчення виконавчого провадження, правомірно прийняв 30.07.2025 постанову про накладення штрафу на МВС України у виконавчому провадженні №72564722 у розмірі 5100 грн за невиконання судового рішення без поважних причин.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом Міністерства внутрішніх справ України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування постанови – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик