489/4388/23 
н\п 2/490/94/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2025 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді - Чулуп О.С.,
за участі секретаря судового засідання – Правник А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт Інвестмент» в якому позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5419 від 13.04.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 52266,71 доларів США.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що такий напис не підлягає виконанню з огляду на те, що оскаржуваний напис нотаріусом вчинено з порушення вимог чинного законодавства. Так, нотаріус вчиняючи цей виконавчий напис не врахував строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості та не пересвідчився про наявність чи відсутність спору щодо суми заборгованості. Крім того вказує, що виконавчий напис вчинено відносно заборгованості за кредитним договором який не посвідчено нотаріально.
Так, позивач вказує, що зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 12 липня 2014 року по 02 грудня 2016 року. При цьому сума заборгованості вказана нотаріусом за вказаний період часу не відповідає умовам договору. Як вбачається з пункту 1.1.1 Договору, яким визначено графік погашення платежів за Договором кредиту №640/184САФ03.16-2, кредит надавався позивачу з 13 липня 2007 по 12 липня 2014 рік, тобто на 7 років з погашенням кредиту по ньому рівними платежами (ануїтет) у розмірі 304,67 дол. США кожного місяця, а в липні 2014 року 304,39 дол. США. Таким чином нотаріус мав прав право стягнути заборгованість за щомісячними платежами основної суми кредиту, починаючи з 30 квітня 2014 року. Нотаріус не врахував, що основна частина заборгованості по кредиту, яка повинна була повертатися частинами залишилася поза межами трирічного строку.
У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача надав суду відзив в якому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача зазначив, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості позивача перед відповідачем була доведена у встановленому законодавством порядку. Крім того представник відповідача вказав, що спірний виконавчий напис було вчинено 13 квітня 2017 року, в той час як позивач звернувся до суду 01.08.2023 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності.
Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 13.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 52266,71 доларів США. На підставі вищевказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 57837947, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.
Відповідно до частини першоїстатті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII(в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цимЗаконом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Відповідно до пункту 19 частини першоїстатті 34 Закону № 3425-XIIнотаріуси вчиняють виконавчі написи.
Частиною 1статті 88 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Тобто, виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.
Порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженийнаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України «Про нотаріат`та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50Закону України«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат»захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.
Для правильного застосування положеньстатей87,88 Закону України «Про нотаріат»у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц.
Щодо переліку документів, які є підставою для вчинення виконавчого напису суд зазначає таке.
Статтею 87 № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Перелік таких документів наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, якою затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (даліПерелік).
Враховуючи ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року № К/800/6492/17 та № К/800/7651/17, до даних правовідносин має бути застосовано Перелік у редакції, чинній станом на 29 листопада 2001 року.
Перелік (в редакції від 29 листопада 2001 року) містить список документів на підставі яких вчиняється виконавчий напис нотаріуса і серед таких не містить вказівки на те, що виконавчий напис може бути вчинено щодо договорів, укладений в простій письмовій формі. Договір, щодо якого можливо вчинити виконавчий напис повинен бути нотаріально посвідчений. Отже, лише щодо нотаріально посвідчених договорів можливо вчинити виконавчий напис нотаріуса.
Зі змісту доданих до матеріалів справи документів вбачається, що підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису є заборгованість позивача за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 640/184-САФ03.16-2 від 13 липня 2007 року укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що кредитний договір № 640/184САФ03.16-2 від 13 липня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» не був нотаріально посвідчений. Відтак, оскаржуваний у цій справі виконавчий напис вчинено з порушенням Переліку, тобто вимог законодавства.
Щодо доводів позивача про відсутність безспірності заборгованості, то слід зазначити наступне.
Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період, що утворилася за період з 12.07.2014 року по 02.12.2016 року у сумі 52266,71 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 24150,68 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 28116,03 доларів США.
За приписами частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів на підтвердження існування за період з 12.07.2014 року по 02.12.2016 року заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 52266,71 доларів США.
Відтак сума заборгованості ОСОБА_1 за період з 12 липня 2014 року по 02 грудня 2016 року у сумі 52266,71 доларів США не є безспірною, тому не може бути стягнута на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Крім того, виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленогостаттею 88 Закону України «Про нотаріат`Статтею 88 Закону України «Про нотаріат`та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,закономустановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений самезаконом, і не може бути змінений домовленістю сторін.
Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат»безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 справа №916/3006/17).
Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань у певне число місяця, що слідує за наступним днем.
Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що виконавчий напис вчинено з порушення строку позовної давності, оскільки період стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2007 року у виконавчому написі зазначено з 12.07.2014 по 02.12.2016 року, в той час як згідно п.1.1.1 договору банк надає кредит позичальнику строком до 12 липня 2014 року. За такого, враховуючи, що термін повернення кредиту закінчується у липні 2017 року, то суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено без пропуску строку позовної давності.
Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності суд не бере з огляду на наступне.
Так судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено судом 13 квітня 2017 року.
Судом встановлено, що 21.05.2019 року позивач звертався до Голосіївського районного суду м. Києва з аналогічним позовом і 26.02.2020 року суд залишив вказаний позов без розгляду. Вказані обставини також не оспорюються поясненнями відповідача викладеними у відзиві на позов.
Відповідно до ч.2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Таким чином позивач мав право звернутися до суду з вказаним позовом починаючи з 27 лютого 2020 року до 27 лютого 2023 року. 
02.04.2020 року набрав законної сили Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX, яким «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину» щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХРозділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії.
Законодавець застосував слово «продовжується», отже то він мав на увазі, що якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану.
Таким чином, враховуючи, що в даній справі строк позовної давності спливав під час дії воєнного стану, тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовнох давності.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити в повному обсязі.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, відповідно до приписів частини першої статті 141ЦПК Українизвідповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. ст.12,13,141,259,263-265,280 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5419 від 13.04.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 52266,71 доларів США.
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк`на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», код ЄДРПОУ 23494714, адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Суддя