ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

09.01.2026	м. Суми	Справа № 920/645/25	
Господарський суд Сумської області у складі
судді Резніченко О.Ю.,
розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом: Першого заступника керівника Сумської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білопільської міської ради (вул. Старопутивльська, буд. 35, м. Білопілля, Сумська область, 41800, код ЄДРПОУ 04058019)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» (вул. Реміснича, буд. 35, м. Суми, 40004, код ЄДРПОУ 41884537)
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 483603,85 грн  
Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: 
- визнати недійсною додаткову угоду №3 від 06.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ»;
- визнати недійсною додаткову угоду №4 від 26.10.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ»;
- визнати недійсною додаткову угоду №5 від 04.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ»;
- визнати недійсною додаткову угоду №6 від 08.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ»;
- визнати недійсною додаткову угоду №7 від 15.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ»;
- визнати недійсною додаткову угоду №8 від 17.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ»;
- визнати недійсною додаткову угоду №10 від 19.01.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ»;
- стягнути з ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» на користь Білопільської міської ради кошти в сумі 483603,85 грн.
Також, прокурор просить суд стягнути з відповідачів на користь Сумської обласної прокуратури судові витрати, понесені по сплаті судового збору.
Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що внаслідок укладення спірних додаткових угод збільшилися ціни на електричну енергію на 80,66% від ціни, визначеної договором про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020; спірні додаткові угоди були укладені без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на електричну енергію, чим порушено норми Закону України «Про публічні закупівлі» та положення договору. Враховуючи безпідставність підписання спірних додаткових угод, відповідачу надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 483603 грн 85 коп., тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Рух справи. Процесуальні дії суду.
Ухвалою суду від 15.05.2025 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа (а.с. 108-109).
Позивач письмових пояснень по справі не надав.
21.05.2025 від відповідача надійшла заява про зупинення провадження (вх №2911).
22.05.2025 відповідачем подано заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (вх №2942). 
Відповідачем 27.05.2025 подано до суду відзив на позов (вх. №2498).
Від прокурора 03.06.2025 надійшли: відповідь на відзив (вх №3153) та заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №2639).
09.06.2025 до суду надійшли заперечення ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» на відповідь на відзив (вх. №2769).
Ухвалою суду від 07.07.2025 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (вх №2942 від 22.05.2025) відмовлено; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» про зупинення провадження у справі (вх №2911 від 21.05.2025) задоволено; зупинено провадження у справі № 920/645/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судових рішень, ухвалених за результатами такого розгляду.
Відповідно до ухвали суду 17.12.2025 провадження у справі поновлене, розгляд справи призначено на 09.01.2026 без проведення судового засідання.
Щодо підстав звернення з даним позовом до суду прокурора в інтересах держави в особі Білопільської міської ради. 
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. 
За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Перший заступник керівника Сумської окружної прокуратури, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Білопільської міської ради, зазначив підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом та представництва інтересів держави те, що позивачем як органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, не вжито належних заходів щодо усунення порушень в межах своїх повноважень, в тому числі шляхом звернення до суду.
Так, прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Білопільської міської ради з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із принципів місцевого самоврядування в Україні є судовий захист прав місцевого самоврядування.
Пунктом 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
Згідно з положеннями ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.
Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб, (ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). 
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, ст. 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проєктів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно зі ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. 
Враховуючи наведене, Білопільська міська рада є органом, уповноваженим державою на здійснення повноважень у спірних правовідносинах.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, в тому числі і місцевих бюджетів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою спрямовано до Білопільської міської ради листа від 28.04.2025 про наявні порушення законодавства при укладенні додаткових угод до Договору про закупівлю.
Згідно з відповіддю від 05.05.2025 встановлено, що міською радою, заходи у тому числі звернення до суду про визнання недійсними додаткових угод до Договору №111101 від 31.12.2020 та стягнення безпідставно збережених коштів з ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» не вживалися.
В подальшому, листом від 12.05.2025 Сумською окружною прокуратурою проінформовано Білопільську міську раду в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про звернення до суду з позовом про визнання додаткових угод № 3-8,10 до Договору №111101 недійсними та стягнення з ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» безпідставно збережених коштів. 
Вказане свідчить про нездійснення Білопільською міською радою, як уповноваженим органом у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.
Прокурором розцінена така поведінка позивача як нездійснення уповноваженим органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави. А тому, така усвідомлена пасивна поведінка позивача є достатньою підставою для звернення прокурора до суду для захисту інтересів держави.
Вказане свідчить про нездійснення суб`єктом владних повноважень захисту законних інтересів держави та відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є виключною підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, ураховуючи, що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність, а підстави для залишення позову без розгляду відсутні.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.
Білопільською міською радою (далі - Позивач) здійснено закупівлю електричної енергії з очікуваною вартістю 938 405,44 грн, ідентифікатор закупівлі UA-2020-12-24-016437-c.
За результатом переговорної процедури переможцем визнано ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» з яким укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, загальною вартістю предмету закупівлі – 938 405,44 грн (далі - Договір).
Згідно з п. 5.1 та додатку 2 Договору фактична ціна (тариф) купованої Споживачем електричної енергії у розрахунковому періоді, яка визначається в акті купівлі-продажу електричної енергії, становить 2,5840 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год. Кількість активної електричної енергії становить – 363 160 кВт/год.
Відповідно до п.13.1 Договір набуває чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з 01.01.2021 до 31.12.2021 (включно), а в частині розрахунків до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за цим Договором.
Відповідно до п. 13.5 Договору всі зміни до цього Договору оформлюються письмовими додатковими угодами, що стають невід`ємною частиною Договору і мають переважаючу силу над положеннями Договору.
Відповідно до 5.3 Договору умови Договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі за одиницю товару) переможця закупівлі. Істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така ціна не призведе до збільшення суми, визначеної в договору про закупівлю.
У подальшому сторонами укладено ряд додаткових угод до Договору №111101, якими збільшено вартість одиниці товару та зменшено обсяг поставок, а саме:
1) додатковою угодою № 2 від 18.08.2021 збільшено ціну за 1 кВт. год. електричної енергії до 2,842141 грн з ПДВ (тобто на 9,99 % від початкової ціни).
Відповідно до п. 4 додаткова угода № 2 від 18.08.2021 набирає чинності з 01.08.2021 та діє протягом строку дії Договору.
2) додатковою угодою № 3 від 06.09.2021 збільшено ціну за 1 кВт. год. електричної енергії до 3,12607 грн з ПДВ (тобто на 20,98 % від початкової ціни).
Відповідно до п. 4 додаткова угода № 3 від 06.09.2021 набирає чинності з 11.08.2021 та діє протягом строку дії Договору.
3) додатковою угодою № 4 від 26.10.2021 збільшено ціну за 1 кВт. год. електричної енергії до 3,403127 грн з ПДВ (тобто на 31,7 % від початкової ціни).
Відповідно до п. 4 додаткова угода № 4 від 26.10.2021 набирає чинності з 01.10.2021 та діє протягом строку дії Договору.
4) додатковою угодою № 5 від 04.11.2021 збільшено ціну за 1 кВт. год. електричної енергії до 3,707862 грн з ПДВ (тобто на 43,49 % від початкової ціни).
Відповідно до п. 4 додаткова угода № 5 від 04.11.2021 набирає чинності з 27.10.2021 та діє протягом строку дії Договору.
5) додатковою угодою № 6 від 08.11.2021 збільшено ціну за 1 кВт. год. електричної енергії до 4,043041 грн з ПДВ (тобто на 56,46 % від початкової ціни).
Відповідно до п. 4 додаткова угода № 6 від 26.10.2021 набирає чинності з з 01.11.2021 та діє протягом строку дії Договору.
6) додатковою угодою № 7 від 15.11.2021 збільшено ціну за 1 кВт. год. електричної енергії до 4,411705 грн з ПДВ (тобто на 70,73 % від початкової ціни).
Відповідно до п. 4 додаткова угода № 7 від 15.11.2021 набирає чинності з 10.11.2021 та діє протягом строку дії Договору.
7) додатковою угодою № 8 від 17.12.2021 збільшено ціну за 1 кВт. год. електричної енергії до 4,60613 грн з ПДВ (тобто на 78,26 % від початкової ціни).
Відповідно до п. 4 додаткова угода № 8 від 17.12.2021 набирає чинності з 16.12.2021 та діє протягом строку дії Договору.
8) додатковою угодою № 10 від 19.01.2022 збільшено ціну за 1 кВт. год. електричної енергії до 4,668182 грн з ПДВ (тобто на 80,66 % від початкової ціни).
Відповідно до п. 4 додаткова угода № 10 від 19.01.2022 набирає чинності з 01.01.2022 та діє протягом строку дії Договору.
Крім того, варто зазначити, що додатковою угодою №9 від 29.12.2021 продовжено строк дії основного Договору до 31.03.2022 та збільшено суму Договору 178 297,03 грн.
Крім того, додатковими угодами №1 від 08.04.2021, №11 від 28.03.2022, до Договору зміни щодо збільшення вартості та зменшення кількості електричної енергії не вносились, а стосувались інших умов Договору.
В обґрунтування позовних вимог, прокурор зазначає, що додатковими угодами № 3-8, 10 до Договору безпідставно внесені зміни до істотних умов Договору, якими змінено ціну за 1 кВт/год (збільшено на 80,66 %) від ціни, визначеної договором, та зменшено обсяг постачання, чим порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України «Про публічні закупівлі».
Метою Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що договір про закупівлю – це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
У цій справі, як вже раніше зазначалося, сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону (в редакції на момент укладення додаткової угоди №3) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Верховним Судом у справі №927/491/19 зазначено, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни, та від кількості підписаних додаткових угод.
Таким чином, збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% від визначеної в договорі у будь-якому випадку суперечить п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Аналогічні порушення допущені при підписанні усіх інших оспорюваних додаткових угод №№ 4-8,10.
Отже, підписання сторонами додаткових угод до Договору, зокрема № 3-8, 10 призвело до необґрунтованого збільшення ціни (тарифу) електричної енергії понад 10%, а в цілому на 80,66%, що відповідно порушує вимоги чинного законодавства та не відповідає приписам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону.
Таким чином, оспорюванні додаткові угоди, якими підвищено ціну на електричну енергію укладені в порушення вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та повинні бути визнані недійсними з огляду на наступне.
Законом України «Про публічні закупівлі» встановлюються правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Одними з основних засад (принципів) бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» є максимальна економія, ефективність та пропорційність, добросовісна конкуренція серед учасників.
На момент підписання Договору Відповідачеві було відомо про ціни на електричну енергію що існували на ринку. Підписавши Договір, Відповідач погодився з його умовами, в тому числі щодо ціни товару.
Поряд із цим, TOB «ЕНЕРА СУМИ» мало право відмовитися від укладення відповідного договору згідно з ч. 7 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі», в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, однак не скористалося цим.
Тож рішення Відповідача про підписання договору є його добровільним волевиявленням, про те, що він згоден на умови договору, в тому числі ціну за одиницю товару на день підписання договору.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції на час укладення договору).
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі- продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі- продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі».
Отже, вказана норма Закону № 922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» № 114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Як убачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії «ціновому демпінгу» коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати «ціновий демпінг» з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
У абзаці 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Отже, Закон встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 Закону, зокрема, - у випадку коливання цін товару на ринку чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку, не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.
Тобто, неухильним аспектом при застосуванні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку та встановлення саме пропорції такого коливання.
Аналогічну правову позицію щодо підстав зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю підтримав суд касаційної інстанції (постанови Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/383/22, від 16.02.2023 у справі №903/366/22, від 09.06.2022 у справі №927/636/21 та від 07.12.2022 у справі №927/189/22.
Так, суди переглядаючи справи за касаційними скаргами відповідачів погодились із висновками судів апеляційної інстанції, що сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін.
До того ж, законодавець не пов`язує підвищення закупівельних цін для постачальника як підставу для зміни істотних умов договору про закупівлю, передбачену ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 звертає увагу, що право тлумачити норму права є виключним правом суду.
У цій же постанові Верховний Суд зазначає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (п. 123-124 постанови ВСУ від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виснувала, що сторони договору про закупівлю електричної енергії можуть неодноразово збільшувати ціну товару в разі її коливань на ринку, але не більше, ніж на 10% від ціни, визначеної при укладанні договору також і у випадку закупівлі бензину і дизельного палива, природного газу та електричної енергії. 
У даному випадку, сторонами вносилися зміни до договору, що призвело до підвищення ціни в цілому на 80,66% порівняно з первинною ціною Договору.
Так сторонами всупереч інтересів держави без належного підтвердження підстав, в порушення норм та положень укладеного Договору, підписано додаткові угоди № 3-8,10 до Договору №111101 від 31.12.2020, якими суттєво збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації та очікуванням замовника щодо економного витрачання бюджетних коштів.
Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що при укладенні Білопільською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» додаткових угод №3-8,10 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, сторони не дотримали вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки безпідставно змінили істотні умови Договору, кожного разу при укладенні Додаткових угод сторонами договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни електричної енергії в період виконання умов договору. Сторонами договору не підтверджено належними доказами коливання ціни електричної енергії і під час розгляду цієї справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. 
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У той же час, ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.
Враховуючи те, що додаткові угоди №3-8,10 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020 укладено з порушенням вимог п. 2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», то відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.
Оскільки Додаткові угоди №3-8,10 визнаються недійсними, сторони повинні керуватись умовами договору щодо ціни електричної енергії, встановленій саме у договорі та додаткової угоди №2. 
Відповідно до ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.
Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч.1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що Білопільська міська рада на підставі договору та додаткових угод №3-8,10 до Договору фактично отримала (згідно з актами прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії):
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії №111101/139687/1 від 31.08.2021 у серпні 2021 року поставлено електричну енергію у кількісті 1984 кВт.год на загальну суму 6202,14 грн. з ПДВ за ціною 3,12607 грн за 1 кВт.год, згідно з додатковою угодою №3 від 06.09.2021;
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії №111101/155899/1 від 27.09.2021 у вересні 2021 року поставлено електричну енергію у кількісті 24604 кВт.год на загальну суму 76 914,04 грн. з ПДВ за ціною 3,12607 грн за 1 кВт.год, згідно з додатковою угодою №3 від 06.09.2021;
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії №111101/155899/1 від 27.09.2021 у вересні 2021 року поставлено електричну енергію у кількісті 6536 кВт.год на загальну суму 20 431,77 грн. з ПДВ за ціною 3,12607 грн за 1 кВт.год, згідно з додатковою угодою №3 від 06.09.2021;
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії №111101/1173364/1 від 26.10.2021 у жовтні 2021 року поставлено електричну енергію у кількісті 43092 кВт.год (з урахуванням коригувань, які зазначені в акті приймання-передачі електричної енергії №111101/184715/1 від 17.11.2021) на загальну суму 146647,55 грн. з ПДВ за ціною 3,403127 грн за 1 кВт.год, згідно з додатковою угодою №4 від 26.10.2021;
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії №111101/184715/1 від 17.11.2021 у листопаді 2021 року поставлено електричну енергію у кількісті 53291 кВт.год на суму 259 937,42 грн, з них:
1) 8287 кВт.год за ціною 3,707862 грн за 1 кВт.год згідно додаткової угоди №5 від 04.11.2021 на суму 30 727,06 грн;
2) 15987 кВт.год за ціною 4,043041 грн за 1 кВт.год згідно додаткової угоди №6 від 08.11.2021 на суму 64 636,11 грн;
3) 37304 кВт.год за ціною 4,411705 грн за 1 кВт.год згідно додаткової угоди №7 від 15.11.2021 на суму 164 574,25 грн.
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії №111101/204783/1 від 21.12.2021 у грудні 2021 року поставлено електричну енергію у кількісті 51232 кВт.год на загальну суму 232 161,47 грн. з ПДВ з них:
1) 24790 кВт.год за ціною 4,411705 грн за 1 кВт.год згідно додаткової угоди №7 від 15.11.2021 на суму 109 366,18 грн;
2) 26442 кВт.год за ціною 4,60613 грн за 1 кВт.год згідно додаткової угоди №8 від 17.12.2021 на суму 121 795,29 грн.
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії № 111101/10109/1 від 20.01.2022 у січні 2022 року поставлено електричну енергію у кількісті 69333 кВт.год на загальну суму 323 659,09 грн. з ПДВ за ціною 4,668182 грн за за 1 кВт.год, згідно з додатковою угодою №10 від 19.01.2022;
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії № 111101/25392/1 від 17.02.2022 у лютому 2022 року поставлено електричну енергію у кількісті 45395 кВт.год на загальну суму 211 912,14 грн. з ПДВ за ціною 4,668182 грн за 1 кВт.год, згідно з додатковою угодою №10 від 19.01.2022;
- відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії № 111101/40033/1 від 20.03.2022 у березні 2022 року поставлено електричну енергію у кількісті 37814 кВт.год на загальну суму 176 522,65 грн. з ПДВ за ціною 4,668182 грн за 1 кВт.год, згідно з додатковою угодою №10 від 19.01.2022.
Відповідно до поданого прокурором розрахунку загальний розмір зайво сплачених коштів становить 483603,85 грн.
Зазначена сума обрахована як різниця між сумою коштів, які фактично перераховано TOB «ЕНЕРА СУМИ» за електричну енергію по цінам згідно оспорюваних додаткових угод №№3-8,10 та вартістю електричної енергії, виходячи з ціни з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №2 до Договору.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у результаті підписання Додаткових угод №№3-8,10 у надмірному розмірі сплачено на користь ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» бюджетні кошти у сумі 483603,85 грн, чим порушено інтереси держави, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь Білопільської міської ради, а позов в цій частині задоволенню.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позивних вимог Прокурором та задоволення їх у повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволені повністю, то витрати зі сплати судового збору в розмірі 22760 грн 05 коп. покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд
В И Р І Ш И В :
1. Позов Першого заступника керівника Сумської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білопільської міської ради до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 483603,85 грн. – задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 06.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».
3. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 26.10.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».
4. Визнати недійсною додаткову угоду №5 від 04.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».
5. Визнати недійсною додаткову угоду №6 від 08.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».
6. Визнати недійсною додаткову угоду №7 від 15.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».
7. Визнати недійсною додаткову угоду №8 від 17.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».
8. Визнати недійсною додаткову угоду №10 від 19.01.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №111101 від 31.12.2020, укладеного між Білопільською міською радою та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ».
9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» (вул. Реміснича, буд. 35, м. Суми, 40004, код ЄДРПОУ 41884537) на користь Білопільської міської ради (вул. Старопутивльська, буд. 35, м. Білопілля, Сумська область, 41800, код ЄДРПОУ 04058019) безпідставно сплачені кошти в сумі 483603 грн 85 коп.
10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА СУМИ» (вул. Реміснича, буд. 35, м. Суми, 40004, код ЄДРПОУ 41884537) на користь Сумської обласної прокуратури (вул. Г.Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 03527891) 22760 грн 05 коп. витрат по сплаті судового збору.
11. Видати Білопільській міській раді, Сумській обласні прокуратурі накази після набрання рішенням законної сили
12. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
13. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повні реквізити сторін зазначені у п.п.9-10 резолютивної частини даного рішення.
Повне судове рішення складено 09.01.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко