ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 р. 	Справа № 520/13707/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 03.11.25 у справі № 520/13707/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі № 520/13707/25, що набрало законної сили 16 вересня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у обмеженні пенсії максимальним розміром ОСОБА_1 з 01.01.2025 року та з 01.03.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження пенсії максимальним розміром з 01.01.2025 року та з 01.03.2025 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
До Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останній просив: 
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку та не виплаті ОСОБА_1 пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром з 01.01.2025 року та з 01.03.2025 року, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 у справі № 520/13707/25;
- постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону - виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 у справі № 520/13707/25 в частині щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження пенсії максимальним розміром з 01.01.2025 року та з 01.03.2025 року.
В обґрунтування заяви зазначено, що ГУПФУ в Харківській області повідомило, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 у справі № 520/13707/25 – знаходиться на опрацюванні та буде виконано відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821. Зазначено, що ГУПФУ в Харківській області на особистому прийомі повідомило, що зазначене рішення суду не виконано, оскільки «ще не готово програмне забезпечення», яке мало би запрацювати до 01 вересня 2025 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиконання рішення суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права, порушення судом прав позивача як людини, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач, із посиланням на обставини справи, вважає передчасними та не достатньо обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваній ухвалі, адже таким чином нівелюється сама суть та завдання судового контролю, оскільки, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про встановлення судового контролю, заявник наводив доводи та аргументи, що вказують саме на невиконання відповідачем рішення суду, що набрало законної сили. Оскаржувана ухвала не містить дослідження питання щодо необхідності застосування заходів встановлення судового контролю у справі № 520/13707/25, не містить оцінки наведеним заявником доводам саме щодо невиконання відповідачем рішення суду в частині здійснення виплати позивачу перерахованої пенсії, та наданим на підтвердження доказам та аргументації підстав для відмови в задоволенні заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України. Суд першої інстанції обмежився лише висновком, що відповідач вчиняє якісь дії, спрямовані на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 у справі № 520/13707/25. Проте правомірності власних дій, вчинених на виконання рішення суду у справі № 520/13707/25 щодо не здійснення виплати позивачу пенсії відповідач – не довів, матеріали справи доказів правомірності вчинення зазначених дій відповідачем не містять.
У додаткових поясненнях позивач просить урахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 09 червня 2022 року у справі 520/2098/19 та висновки ЄСПЛ (Рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року, Справа «Кечко проти України»).
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Приймаючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання протиправною в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскаржуваної у цій заяві ОСОБА_1 бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі “Шмалько проти України”, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються (ч. 2 ст. 383 КАС України).
Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).
Отже, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України “Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах” і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон установив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі, що порушує права та законні інтереси позивача.
Матеріалами електронної справи підтверджується, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі № 520/13707/25, що набрало законної сили 16 вересня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у обмеженні пенсії максимальним розміром ОСОБА_1 з 01.01.2025 року та з 01.03.2025 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження пенсії максимальним розміром з 01.01.2025 року та з 01.03.2025 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного рішення відповідачем проведено перерахунки пенсії позивача без обмеження пенсії максимальним розміром з 01.01.2025 та з 01.03.2025, що підтверджується протоколами про перерахунок пенсії з 01.01.2025 та з 01.03.2025.
Також за результатом вказаних перерахунків відповідачем нараховано різницю в пенсії у розмірі 43067 грн 50 коп.
На теперішній час відповідачем не виконано рішення суду у частині виплати ОСОБА_1 перерахованої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі № 520/13707/25 суми пенсії через відсутність коштів у органу Пенсійного фонду України для здійснення такої виплати.
Так, відповідно до статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.
Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 за № 821.
Виплата нарахованої різниці в пенсії, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі № 520/13707/25, буде проведена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, з урахуванням норм Постанови КМУ від 14.07.2025 за № 821.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправною у порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскаржуваної бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оскільки відповідачем вживаються заходи, спрямовані на виконання рішення суду.
Дії ж щодо перерахунку пенсії позивача у листопаді 2025 року та встановлення її у розмірі 30777,36 грн, з якими також не погоджується позивач, вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у зв`язку з виникненням нових правовідносин, які не були предметом спору у цій справі, та на час ухвалення судом рішення у цій справі взагалі не існували.
Суд звертає увагу позивача на те, що в межах розгляду заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України, суд не вправі вирішувати питання, які він вирішує під час ухвалення рішення відповідно до статті 244 КАС України, а саме: 1) чи мають місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; тощо.
Також у межах розгляду заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України, суд не вправі доходити висновків, які за своєю суттю є прийняттям рішення, тобто суд не вправі ухвалою, постановленою протягом десяти днів з дня отримання заяви (в порядку статті 383 КАС України), фактично вирішувати спір та фактично зобов`язувати відповідача з листопада 2025 року виплачувати пенсію без обмеження її максимальним розміром, оскільки вирішення такого питання потребує встановлення нових обставин; надання та дослідження нових доказів; витребування додаткових доказів; а також подання всіма учасниками справи заяв по суті щодо цих правовідносин та застосування норм права, якими регулюються саме такі правовідносини.
Тож у разі незгоди позивача із нарахованим розміром пенсії з листопада 2025 року, він не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом.
Окрім того, колегія суддів уважає за необхідне зауважити на те, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом тридцяти днів з дня отримання даної ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 у справі № 520/13707/25.
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскаржуваної у цій заяві ОСОБА_1 бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою позивача з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із урахуванням викладеного вище, за відсутності обставин протиправної бездіяльності відповідача щодо виконання рішення суду у цій справі, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви позивача, поданої в порядку статті 383 КАС України, та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, оскаржувану ухвалу слід залишити без змін. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі № 520/13707/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц