ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 січня 2026 року	Справа №160/33061/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач, пенсійний орган, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.10.2025 року №046550009454 щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію інвалідності з дати звернення, тобто з 20.10.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є особою, якій встановлено інвалідність І-ої групи та 20.10.2025 р. він звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, однак рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.10.2025 р. №046550009454 йому було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з недостатньою кількістю страхового стажу (1 рік 1 місяць 20 днів в той час як за твердженням пенсійного органу заявнику необхідно було мати 6 років страхового стажу). Позивач зауважив, що перша група інвалідності йому була встановлена у 2007 році (26.12.2007 р.) у віці 21 року й на момент встановлення інвалідності його страховий стаж складав більше 1 року, що підтверджується даними його персоніфікованого обліку станом на 2025 рік. ОСОБА_1 наголошує, що вік для застосування норми ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначається не на момент звернення, а на момент первинного встановлення інвалідності. Також у позовній заяві ОСОБА_1 просить суд в порядку ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.02.2022 р. по справі №540/2140/20, згідно з якою право на пенсію по інвалідності визначається на підставі віку особи на момент первинного встановлення інвалідності, а не на момент звернення за її призначенням. З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки із прийняттям такого рішення відповідач порушив його конституційне право на соціальний захист, а саме на пенсійне забезпечення по інвалідності, у зв`язку із чим він звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
10.12.2025 р. до суду надійшов від ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направлений засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив у задоволенні позову відмовити. Так, пенсійний орган у відзиві посилався, зокрема, на приписи ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначив, що обов?язковими умовами для призначення пенсії по інвалідності, відповідно до цієї норми, у випадку встановлення інвалідності І групи, є вік та страховий стажу в залежності від дати звернення (на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією). Позивача визнано особою з інвалідністю з 26.12.2007 р. та повторно з 01.01.2012 р. до «безстроково». На час встановлення інвалідності позивач досяг 21 року, однак звернувся за призначенням пенсії 20.10.2025 р. у віці 38 років, а відтак, на думку відповідача, для призначення йому пенсії необхідна наявність 6 років страхового стажу. Натомість, як вбачається з форми РС-право від 20.10.2025 р. страховий стаж позивача складає 01 рік 01 місяць 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності. З огляду на викладене, пенсійний орган вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено матеріалами справи підтверджено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є особою, якій встановлено інвалідність І групи з 26.12.2007 р. та повторно встановлено із 01.01.2012 р. безстроково.
20.10.2025 р. позивач через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Вищезазначена заява з додатками за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області. 
За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 29.10.2025 р. за №046550009454, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з недостатньою кількістю страхового стажу на день звернення.
. В обґрунтування відмови у призначені позивачу пенсії відповідач зазначив, що згідно з наданими заявником (вік на день звернення – 39 років 8 місяців 22 дні) документами його страховий стаж становить 1 рік 1 місяць 20 днів в той час як відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для осіб з інвалідністю І групи віком від 38 років до досягнення особою 40 років включено необхідний страховий стаж становить 6 років.
Не погодившись із позицією та рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 звернувся за захистом власних прав та інтересів до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі – Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі – Закон №1058-IV).
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 стаття 24 Закону №1058-IV).
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Згідно із приписами ч.1 ст.32 Закону №1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: 
для осіб з інвалідністю I групи:
до досягнення особою 25 років включно - 1 рік;
від 26 років до досягнення особою 28 років включно - 2 роки;
від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки;
від 32 років до досягнення особою 34 років включно - 4 роки;
від 35 років до досягнення особою 37 років включно - 5 років;
від 38 років до досягнення особою 40 років включно - 6 років;
від 41 року до досягнення особою 43 років включно - 7 років;
від 44 років до досягнення особою 48 років включно - 8 років;
від 49 років до досягнення особою 53 років включно - 9 років;
від 54 років до досягнення особою 59 років включно - 10 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Положеннями статті 34 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Отже, обов`язковими умовами для призначення пенсії по інвалідності, відповідно до вказаної вище норми, у випадку встановлення інвалідності І групи з урахуванням спірним правовідносин, є вік – до досягнення особою 25 років включно та 1 рік страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.
Як вбачається із роздруківки форми РС-право, доданого до оскаржуваного рішення пенсійного органу, станом на 31.12.2007 р. та на момент звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності страховий стаж позивача становив 1 рік 1 місяць 20 днів.
На час встановлення інвалідності позивачу виповнився 21 рік (повних років), що підтверджується відповідною випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією.
Отже, позивачу встановлено інвалідність першої групи у 21 рік та станом на час встановлення інвалідності, його страховий стаж склав 1 рік 1 місяць 20 днів.
Суд не погоджується із доводами відповідача щодо необхідного страхового стажу позивача для призначення пенсії по інвалідності у кількості 6 років з огляду на вік позивача станом на час звернення за призначенням пенсії по інвалідності, оскільки ч. 1 ст. 32 Закону №1058-IV визначено альтернативно необхідність наявного страхового стажу у праві на пенсію по інвалідності, зокрема, необхідний страховий стаж може бути розрахований на час встановлення інвалідності або на день звернення за пенсією.
Зважаючи на вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки матеріалами справи підтверджено, що станом на час встановлення інвалідності позивачу виповнився 21 рік та страховий стаж на час встановлення інвалідності І групи складав 1 рік 1 місяць 20 днів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії за №046550009454 від 29.10.2025 р., є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Разом з тим, щодо посилання у позовній заяві ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.02.2022 р. по справі №540/2140/20, суд зауважує, що така постанова відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а наявні по справі №540/2140/20 рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій стосуються питання зарахування особі періодів роботи до страхового стажу, у зв`язку з чим суд вважає неприйнятними вимоги ОСОБА_1 врахувати в порядку ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судову практику по справі під час розгляду даної справи.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію інвалідності з дати звернення, тобто з 20.10.2025 року, суд зазначає наступне.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена Третім апеляційний адміністративним судом у постановах від 12.11.2025 р. у справі №160/3049/25, від 13.10.2021 р. у справі №160/17081/20, від 12.11.2021 р. у справі №160/2493/21.
Враховуючи, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача, суд дійшов висновку, що порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2025 р. про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого ним рішення та не спростовано доводи позивача в цій частині.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, 76000) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.10.2025 р. №046550009454 щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2025 р. про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 22.01.2026 р.

Суддя О.М. Неклеса