ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.01.2026 м. Київ	Справа № 910/13038/25	

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ СТРОЙ";
до: товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДСТОК ТЕХНОЛОДЖИ";
про: стягнення 18.602,10 грн.
Суддя Сергій Балац
Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ СТРОЙ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДСТОК ТЕХНОЛОДЖИ" про стягнення 18.602,10 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено виконання зобов`язання за договором поставки, укладеним між сторонами спору у спрощений спосіб, що привело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 18.602,10 грн., з яких: 12.968,00 грн. - основна заборгованість, 2.057,24 грн. - пеня, 788,74 грн. - 3 % річних та 2.788,12 грн. - інфляційні втрати.
Ухвалою господарського суду від 05.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13038/25 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною. 
В поданих до суду заявах по суті спору відповідач позов відхилив з урахуванням: здійснення повного виконання зобов`язання з поставки товару на користь позивача, а також здійснення повернення сплачених позивачем коштів. 
Підтримуючи поданий до суду позов у відповіді на відзив та додаткових поясненнях позивач зазначив про те, що: податкова накладна не є первинним документом; наявність підстав для стягнення з відповідача сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат; недобросовісну поведінку відповідача. 
Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва, 

В С Т А Н О В И В :

На підставі усних домовленостей між сторонами спору з поставки товару, позивачем здійснено перерахування коштів на користь відповідача в сумі 12.968,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 03.10.2023 № 187 на суму 12.968,00 грн. із призначенням платежу "сплата за дверний блок в комплекті згідно рах. № ВТ000000007 від 03.10.23р. У сумі 10806.67 грн. ПДВ - 20 % 2161.33 грн.", яка наявна в матеріалах справи у вигляді копії.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Оскільки відповідачем не здійснено поставку товару, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 12.968,00 грн.
Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача: пені в сумі 2.057,24 грн. 3 % річних в сумі 788,74 грн. та інфляційних втрат в сумі 2.788,12 грн. 

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.
Факт виставлення відповідачем рахунку на оплату товару та оплати його позивачем свідчить про виникнення між сторонами спору договірних правовідносин з поставки товару, відтак, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору поставки є предмет та ціна, які узгоджені сторонами спору у названих документах.
Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, до поданого до суду відзиву відповідачем долучено платіжну інструкцію від 23.10.2025 № 2707 на суму 12.968,00 грн., відповідно до якої відповідачем здійснено повернення позивачу грошових коштів, сплачених на підставі платіжної інструкції від 03.10.2023 № 187.
Приписами статті 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Оскільки повернення відповідачем позивачу заявленої до стягнення суми основної заборгованості здійснене до відкриття провадження у справі, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 12.968,00 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Приписами частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Положеннями частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", приписами статті 1 якого встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Враховуючи положення вказаного закону, штрафні санкції за прострочення грошового зобов`язання можуть бути стягнуті саме у разі, якщо такі штрафні санкції передбачені умовами договору (встановлені за згодою сторін). 
При цьому, господарська санкція у вигляді пені за згодою сторін (в тому числі у договорі) між сторонами спору не передбачена.
Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 2.057,24 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з відсутністю здійснення відповідачем поставки товару (дверний блок 2000 Х 700 мм в комплекті) позивач звернувся до відповідача з листом від 24.12.2024 № 26 про повернення сплаченої суми 12.968,00 грн., проте строк виконання такого зобов`язання позивачем не зазначений.
Вказаний лист 25.12.2024 направлений на адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення, який наявний в матеріалах справи у вигляді копії.
Також позивач звернувся до відповідача з претензією від 07.02.2025 № 03 про повернення сплаченої суми 12.968,00 грн. Вказаний лист направлений на адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення, який наявний в матеріалах справи у вигляді копії.
При цьому, положеннями частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Приймаючи до уваги направлення листа від 24.12.2024 № 26 про повернення сплаченої суми 12.968,00 грн. 25.12.2024, враховуючи поштовий обіг та положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, вказаний лист відповідач отримав 31.12.2024, кінцевим строком виконання відповідачем грошового зобов`язання є 07.01.2025, а першим днем прострочення - 08.01.2025.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в сумі 297,38 грн. за наступним розрахунком суду, здійснений в заявлений позивачем період, враховуючи початок прострочення відповідачем грошового зобов`язання, а саме:

Сума боргу (грн.)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір відсотків річних	Сума відсотків річних за період прострочення (грн.)	
12.968,00	08.01.2025 - 13.10.2025	279	3 %	297,38	
Загальна сума 3 % річних 	297,38	

Позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню в сумі 824,76 грн. за наступним розрахунком суду, здійснений в заявлений позивачем період, враховуючи початок прострочення відповідачем грошового зобов`язання, а саме:

Період заборгованості	Сума боргу (грн.)	Сукупний індекс інфляції за період	Інфляційне збільшення суми боргу	
01.2025 - 09.2025	12.968,00	106,36	824,76	

Заперечення відповідача викладені в поданих до суду заявах по суті спору частково враховані судом та частково відхилені, оскільки податкова накладна не свідчить про фактичне здійснення поставки товару, а наведені відповідачем постанови Верховного Суду в реєстрі судових рішень відсутні.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 20.12.2024 № 1, укладений між позивачем та адвокатом Асрян А.О. Також в матеріалах поданого до суду позову наявний акт приймання-передачі наданих послуг від 20.10.2025 № 1 на суму 20.000,00 грн.
Приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положеннями частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем, в поданому до суду відзиві та запереченнях викладена заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та зазначено про необґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат позивача на правничу допомогу.
Враховуючи приписи статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд звертає увагу, що дана справа є справою незначної складності в розумінні пунктів 1, 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Приймаючи до уваги приписи статті 126 Господарського процесуального кодексу України, часткове задоволення позовних вимог клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд дійшов висновку про те, що сума витрат позивача на правничу допомогу підлягає зменшенню до 500,00 грн., в розумінні приписів частини 4 та частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, суд керуючись приписами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.
Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, 

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДСТОК ТЕХНОЛОДЖИ" (Україна, 01021, місто Київ, вул. Грушевського Михайла, будинок 28/2, нежитлове приміщення 43, ідентифікаційний код: 43893014) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ СТРОЙ" (Україна, 08300, Київська обл., місто Бориспіль, ВУЛИЦЯ ДЗЕРЖИНСЬКОГО, будинок 3, квартира 45, ідентифікаційний код: 40086333) 3 % річних в сумі 297 (двісті дев`яносто сім) грн. 38 коп., інфляційні втрати в сумі 824 (вісімсот двадцять чотири) грн. 76 коп., витрати на правову допомогу в сумі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2.422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
3. У задоволенні решти вимог відмовити повністю.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. 

Cуддя Сергій Балац