ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 910/13727/25	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У.І., секретар судового засідання Клапків Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Державного підприємства "Український державний центр радіочастот", пр. Берестейський, буд. 151, м. Київ, 03180
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кремер Надії Романівни, АДРЕСА_1 
про стягнення заборгованості в сумі 15 679 грн 35 коп.
за участі:
від позивача Ізюмська Ірина Володимирівна представник 

в с т а н о в и в:
Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Кремер Надії Романівни (далі - відповідач) про стягнення 15 679 грн 35 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення умов договору поставки №102 від 07.07.2025 (далі - договір), не було поставлено позивачу товар у строки, передбачені договором, на суму 139 996 грн 83 коп., у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5 879 грн 58 коп. пені та 9 799 грн 77 коп. штрафу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 постановлено передати позовну заяву Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" до Фізичної особи-підприємця Кремер Надії Романівни про стягнення 15 679 грн 35 коп. на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області (76018, Україна, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вулиця Грушевського, будинок 32).
Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін; судове засідання призначив на 13.01.2026; зобов`язав сторін подати заяви по суті спору, зокрема встановив відповідачу строк у 15 (п`ятнадцять) календарних днів з дня вручення цієї ухвали для надання суду відзиву на позов та доказу направлення копії відзиву позивачу (ст.165 ГПК України).
13.01.2026 суд відклав розгляд справи на 27.01.2026. 27.01.2026 судове засідання не відбулось у зв"язку з виникненням технічних проблем, що підтверджується актом про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв"язку № 8 від 27.01.2026. У судовому засіданні 05.02.2026 суд закінчив розгляд справи, перейшов до стадії ухвалення рішення, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Позиція позивача (позовна заява, відповідь на відзив, пояснення).
Позивачем була запланована у 2025 році закупівля лінолеуму з певними технічними і якісними характеристиками, придатними до цільового використання, визначеними у технічному завданні на закупівлю, а саме: тип лінолеуму: гетерогенний; сфера застосування: комерційний; основа: спінений ПВХ; товщина захисного шару: 0,7 мм; товщина покриття: 2,5 мм; ширина: 3 м; колір: натуральний; клас зносостійкості: 42; вага: 2,6 кг/м2; вологостійкість: так. Саме з такими технічними характеристиками лінолеум планувалося використовувати Позивачем за цільовим призначенням. Крім цього, закупівля лінолеуму здійснювалася з урахуванням істотних умов договору, врахованих в укладеному з Відповідачем Договорі поставки від 07.07.2025 № 102 (поставка лінолеуму).
Підписавши Договір, Відповідач взяв на себе зобов`язання, викладені в розділі 6 Договору, зокрема забезпечити постачання Товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом 2 Договору, зокрема, Постачальник повинен поставити Товар, якість якого відповідає технічним характеристикам, наведеним у Додатку 1 до Договору, має бути новим та придатним до використання. Крім цього, укладенням Договору, Відповідач гарантував Позивачу (пункт 7.1 Договору), що поставлений за цим Договором Товар буде придатним до використання. Замовник в свою чергу зобов`язаний (пункт 6.1.2 Договору) приймати поставлений товар згідно з Додатками №№ 1 та 2 до Договору.
Відповідач здійснив поставку товару. Позивач, визначивши арифметичним шляхом, що вага 1 м2 лінолеуму в рулоні менша ніж передбачено Договором та технічним даним на серію Товару Ambient, наданими відповідачем, засобами телефонного зв`язку відразу повідомив про це відповідача та зробив фотофіксацію поставленого товару. Разом з цим, під час телефонної розмови відповідачу було також повідомлено, що позивач відмовляється від приймання Товару в зв`язку з невідповідністю технічних та якісних характеристик поставленого Товару Додатку №1 до Договору та документам, наданим Відповідачем, зокрема технічними даними на серію Товару Ambient. В телефонному режимі повідомив про необхідність заміни товару, однак заміни товару не відбулося. За пропозицією Кремер Н.Р.03.09.2025 сторони розірвали договірні відносини. Позивач на підставі п. 8.3 Договору нарахував пеню та штраф. Позовні вимоги обгрунтовує ст. 526, 610, 631, 672, 673, 678, 679 ЦК України.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги.
Позиція відповідача (відзив на позов, заперечення, заперечення на пояснення).
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що договором не передбачена особлива процедура приймання товару за кількістю та якість, тому сторонами договору застосовуються положення «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю П-6» та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7», які затверджені постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 № П-6 (із змінами, внесеними постановами Держарбітражу СРСР від 29 грудня 1973 N 81, від 14 листопада 1974 N 98, від 23 липня 1975 № 115) та постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 № П-7 (із змінами, внесеними постановами Держарбітражу СРСР від 29 грудня 1973 № 81, від 14 листопада 1974 № 98, від 23 липня 1975 № 115).
Уповноважені особи позивача, при здійснені відповідачем поставки, допустили порушення умов договору - а саме пункту 1.1 в якому вказано що обов`язок позивача - прийняти і оплатити такий Товар та односторонньо відмовились від приймання товару. Крім того, були порушені положення «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю П-6» та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7».
За результатами відмови позивача від приймання товару, жодного документу (акту, протоколу) не складалось, представник постачальника для участі в роботі комісії з приймання не викликався.
Крім того, відповідач у поданих запереченнях вказує, що він не є виробником товару за договором, виробником товару є підприємство B.l.G. Floorcovering N.V., товар був закуплений у офіційного представника виробника та єдиного імпортера на території України – підприємство ТОВ «Б.І.Г. ФЛОРІНГ УКРАЇНА». Найменування - асортимент поставленого товару повністю відповідає специфікації договору - Лінолеум Beauflor Ambient Vero 162L. Розшифровуючи назву товару - Beauflor – це торгівельна марка виробника; Ambient - це назва колекції виробника. Всі артикули в цій колекції виготовляються з наступними технічними характеристиками - Тип лінолеуму: гетерогенний; Сфера застосування: комерційний; Основа: спінений ПВХ; Товщина захисного шару: 0,7 мм; Товщина покриття: 2,5 мм; Клас зносостійкості: 42 (індустріальний основний); Маса 1 м2 - 2,6 кг/м2, Vero 162L - це кодування малюнку (під паркет) та колір (відтінок). Зазначає, що саме виробник декларує відповідність товару технічним характеристикам, про що свідчить сертифікат відповідності, долучений до справи. У задоволенні позову просив відмовити.
Подані відзив та заперечення долучені судом до матеріалів справи.
Щодо клопотання відповідача про визнання наданих позивачем доказів недопустимими/неналежними/недостовірними, суд зазначає, що оцінка наданих сторонами доказів здійснюється судом під час розгляду справи по суті.
Крім того, подане клопотання від 28.01.2026 містить заяву про витребування доказів.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (ч. 2 ст. 81 ГПК України).
Суд зауважує, що клопотання позивача про витребування доказів подане з порушенням норми ч. 3 ст. 80 ГПК України, тобто з пропуском строку, та без дотримання вимог абз. 4-5 ч. 2 ст. 81 ГПК України, у заявленому клопотанні відповідач про поновлення пропущеного процесуального строку не клопоче.
Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 80, ст. 119 ГПК України суд відмовляє в задоволенні клопотання про витребування доказів.
Обставини справи.
07 липня 2025 року між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» (надалі - позивач) та Фізичною особою - підприємцем Кремер Надією Романівною (надалі - Відповідач) було укладено договір поставки №102 (надалі за текстом - договір).
Предметом договору є зобов`язання постачальника поставити та передати у власність замовника конструкційні матеріали (лінолеум) (далі - товар), а замовник - прийняти і оплатити такий товар, у відповідності до пункту 1.1 договору.
Найменування, опис та технічні характеристики товару визначені в технічному завданні на закупівлю товару (додаток № 1 до договору) (п. 1.2 договору).
Кількість та вартість товару визначені у специфікації на закупівлю товару (додаток № 2 до договору) (п. 1.3 договору)
Відповідно до п. 1.4 договору постачання товару здійснюється постачальником на склад замовника, який розташований за адресою: 03180, м. Київ, проспект Берестейський, 151.
Постачальник повинен поставити товар, якість якого відповідає технічним характеристикам, наведеним у Додатку 1 до цього Договору, має бути новим та придатним до використання.
Пунктом 2.2 договору передбачено, що у разі виявлення замовником неякісного товару під час його використання , постачальник зобов"язується протягом 3 робочих днів після отримання повідомлення від замовника прибути для складання двостороннього акта. У разі неприбуття постачальника у зазначений строк, замовник має право скласти акт про виявлення неякісного товару в одностронньому порядку. Постачальник зобов"язується за свій рахунок замінити неякісний товар протягом 10 робочих днів з дати складання вищевказаного акту.
У відповідності до пункту 3.1 договору, загальна вартість за договором згідно зі специфікацією на закупівлю товару становить 139 996,83 грн. без ПДВ і включає в себе вартість товару та всі інші витрати постачальника, пов`язані з поставкою, завантаженням та розвантаженням товару на склад замовника.
Відповідно до п.5.1. договору поставка здійснюється в період дії договору протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання постачальником письмової заявки на товар від замовника.
Датою поставки Товару вважається дата підписання уповноваженими особами Сторін видаткової накладної на Товар. ( п.5.2 Договору).
08.07.2025 року позивач направив відповідачу лист - заяву (№80/18.4.2/8691/25 від 08.07.2025р.) на офіційну електронну пошту щодо готовності прийняти поставку товару згідно положень договору поставки від 07.07.2025 № 102.
14.07.2025 року відповідачем була здійснена поставка товару - Лінолеум Beauflor Ambient Vero 162L в кількості 339 м2 та на суму 139 996 грн. 83 коп. Постачання відбувалось автомобільним транспортом на адресу 03180, м. Київ, проспект Берестейський, 151.
Разом з товаром відповідачем були передані первинні бухгалтерські документи – видаткова накладна № 41 від 14.07.2025р. та рахунок на оплату №42 від 14.07.2025р, товаро -транспортна накладна № РЦБ – 41 від 14.07.2025р, копія сертифікату відповідності до вимог ДСТУ Б В.2.7-21:2013 «МАТЕРІАЛИ І ВИРОБИ ПОЛІВІНІЛХЛОРИДНІ БАГАТОШАРОВІ ТА ОДНОШАРОВІ ПОКРИТТЯ ПІДЛОГ. Технічні умови» на лінолеум ТМ Beauflor (№UA.1O393.00079-25 термін дії з 18.02.2025р. до 17.02.2026р.), про що зазначає позивач у відповіді на відзив.
Позивачем товар не було прийнято, з посиланням на те, що товар не відповідав технічним вимогам викладеним у додатку №1 до договору поставки, про що повідомлено відповідача засобами телефонного зв"язку.
Сторонами укладено додаток до договору (технічне завдання), у якому вказані технічні та якісні характеристики, зокрема - вага лінолеум 2,6 кг./м2. 
Позивачем було зроблено фото трьох рулонів поставленого лінолеуму.
Позивач поданими фото вказує, що: маса вказана 168,800 кг. поділити на площу на 75,000 кв. м. буде вага 2,25 кг/ кв. м. За технічними характеристиками лінолеум повинен бути 2,6 кг/кв. м. ( фото1) ; маса вказана 166,700 кг. поділити на площу на 74,100 кв. м. буде вага 2,24 кг/ кв. м. За технічними характеристиками лінолеум повинен бути 2,6 кг/кв. м. ( фото 2); маса вказана 168,400 кг. поділити на площу на 75,000 кв. м. буде вага 2,24 кг/ кв. м. За технічними характеристиками лінолеум повинен бути 2,6 кг/кв. м. (фото3).
З посиланням на те, що маса ліноліуму була нижчою (2,24 кг/кв.м., 2, 25 кг/кв.м.), як передбачено технічними вимогами (2,6 кг/кв.м.), позивач відмовився прийняти товар.
Виклик представника постачальника не здійснювався, акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції не складався. 
05.08.2025 ФОП Кремер Н.Р. направила до підприємства пропозицію про розірвання укладеного між сторонами договору.
03.09.2025 між сторонами було укладено додаткову угоду про розірвання договірних відносин.
Згідно з п.8.3. договору у разі порушення строків постачання товару, або порушення заміни неякісного товару на якісний постачальник на вимогу замовника виплачує пеню у розмірі 0,1 % від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення до дня фактичного виконання зобов`язань, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
15.09.2025 позивачем було направлено претензію відповідачу про стягнення штрафних санкцій у розмірі 15 679,35 грн.
23.09.2025 відповідачем було направлено позивачу лист - відповідь на претензію, яким відповідач не визнає порушення договірних зобов`язань та відповідно, відмовляється від сплати штрафних санкцій.
За розрахунком позивача підлягають нарахуванню та стягненню за період з 23.07.2025 по 02.09.2025 (до дати розірвання договору) пеня у розмірі 5 879,58 грн. та штраф у розмірі 7% що становить 9 799,77 грн.
Загальна сума штрафних санкцій становить 15 679,35 грн.
При прийнятті рішення судом враховано наступне.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. 
У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.
Згідно із статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 1 статті 662 ЦК України вказано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
У статті 664 ЦК України вказано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Згідно із статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 стаття 334 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (стаття 631 ЦК України).
Статтею 671 ЦК України передбачено, що якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.
Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов`язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.
Матеріалами справи підтверджується, що в додатку до Договору №1 сторонами узгоджено найменування товару, одиницю виміру, кількість, технічні та якісні характеристики, в т.ч. вагу: 2,6 кг/м.кв. 
Судом встановлено, що 14.07.2025 на виконання договору відповідач здійснив поставку товару на адресу покупця та надав первинні бухгалтерські документи: видаткову накладну, рахунок, товаро - транспортну накладну та копію сертифікату відповідності, що не заперечується позивачем. Однак товар не був прийнятий позивачем через встановлені ним недоліки, а саме, невідповідність поставленого товару критеріям по вазі (масі), про що повідомлено відповідача засобами телефонного зв"язку.
Позивачем було зроблено фото трьох рулонів поставленого лінолеуму. Позивач поданими фото вказує, що на маркуванні: маса вказана 168,800 кг. поділити на площу на 75,000 кв. м. буде вага 2,25 кг/ кв. м. За технічними характеристиками лінолеум повинен бути 2,6 кг/кв. м. ( фото1) ; маса вказана 166,700 кг. поділити на площу на 74,100 кв. м. буде вага 2,24 кг/ кв. м. За технічними характеристиками лінолеум повинен бути 2,6 кг/кв. м. ( фото 2); маса вказана 168,400 кг. поділити на площу на 75,000 кв. м. буде вага 2,24 кг/ кв. м. За технічними характеристиками лінолеум повинен бути 2,6 кг/кв. м. (фото3).
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про судоустрій та статус судів" судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.
Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.
Згідно із ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
При цьому до доказів, на яких міститься інформація іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.
Таким чином докази, не перекладені з іноземної мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України "Про нотаріат" не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку.
Як вбачається з долучених до позовної заяви фотографій, на таких міститься інформація іноземною мовою.
Відтак, відсутність належним чином засвідченого перекладу на українську мову документу, складеного іноземною мовою, унеможливлює встановлення судом змісту такого документу.
Окрім цього, суд зазначає, що згідно з ДСТУ Б В.2.7-21:2013 «МАТЕРІАЛИ І ВИРОБИ ПОЛІВІНІЛХЛОРИДНІ БАГАТОШАРОВІ ТА ОДНОШАРОВІ ПОКРИТТЯ ПІДЛОГ. Технічні умови» визначені вимоги до маркування товару. Пункт 7.3 Маркування повинно містити: - назву підприємства-виробника або його знак для товарів та послуг; - умовну познаку матеріалу; - номер партії і дату виготовлення (число, місяць, рік); - кількість матеріалу: для продукції у вигляді рулонних матеріалів (лінолеуму) та килимів (м2/м.пог); для плиток (м2/шт.); - маніпуляційний знак або напис "Берегти від дощу" і "Обмеження температури із мінімальним значенням мінус 10 °С" згідно з ДСТУ ISO 780, ГОСТ 14192; - гарантійний термін зберігання; - знак відповідності згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 р. № 1599 при поставці сертифікованої продукції. Вимоги не містять обов"язку вказувати вагу кв.м.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов"язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( частина 1 статті 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (Частина 1 статті 612 ЦК України).
Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (частина 1 статті 613 ЦК України).
Згідно з частиною 4 статті 690 ЦК України, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1, 3-4 ст. 672 ЦК України якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. У разі відмови від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, або пред`явлення вимоги про заміну цього товару покупець має право відмовитися від оплати цього товару, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього.
Статтею 688 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. У разі невиконання покупцем цього обов`язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору. Якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов`язку, встановлені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Стаття 678 ЦК України визначає правові наслідки передання товару неналежної якості.
Господарський суд, відповідно до статті 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.
На виконання умов договору 14.07.2025 відповідачем було поставлено товар, однак такий товар позивачем не було прийнято та не підписано видаткової накладної, оскільки, як стверджує позивач, доставлений товар не відповідав критеріям по вазі (масі).
Разом з тим, позивачем не складено акт невідповідності товару по якості.
У господарському обороті в Україні діє загальне правило, що покупець має в належний спосіб повідомити продавця про недоліки товару, а фіксація дефектів та недоліків поставленого товару та/або виконаних підрядних робіт (чи то по кількості чи то по якості) має здійснюватися за участю обох сторін правочину постачальника (підрядника) і покупця (замовника). Одностороннє складення актів про недоліки товару/робіт може мати місце у разі відмови постачальника (виконавця) робіт від участі в складенні такого акту. Недотримання указаних вимог позбавляє доказової сили акт про недоліки товару (робіт), складений однією із сторін правочину без повідомлення другої сторони.
Відповідно до частини 1 статті 679 Цивільного кодексу України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
На підтвердження невідповідності товару по якості та технічним характеристикам позивач долучив зроблені ним фотоматеріали на яких міститься інформація іноземною мовою.
В той же час, позивачем не надаються докази, зі змісту яких можна встановити, що товар який позивач доставив за вказаною у договорі адресою є неналежної якості, не відповідає технічним характеристикам, а надані позивачем до позову фотографії не дозволяють однозначно ідентифікувати зображену на них продукцію та не дають можливості встановити, що цей товар є саме тим товаром, який був доставлений 14.07.2025 відповідачем позивачу; не несуть жодної змістовної інформації, а саме: не мають в своєму змісті жодної територіальної та часової прив`язки до того місця; з їх даних не можливо встановити достовірні дані, які мають відношення до розгляду цієї справи. При цьому, позивачем не складено будь - яких документів щодо поставки товару неналежної якості.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20).
Отже, матеріалами справи доводиться і не заперечується позивачем факт поставки відповідачем товару (лінолеуму) на склад позивача, разом з тим суд встановив, що представники позивача відмовились від прийняття товару в односторонньому порядку без складання письмового акту, не провівши перевірки якості та будь-яких інших важливих характеристик товару, не підписали видаткову накладну, що суперечать принципу добросовісності. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що поставлений товар не відповідає технічним характеристикам та/або є неякісним, що є підставою для повернення товару.
З огляду на встановлені у справі обставини суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами порушення відповідачем строків поставки товару, відповідальність за яке передбачена пунктом 8.2, 8.3 договору, та необґрунтованої односторонньої відмови відповідача від виконання зобов`язань за договором.
Відповідно не правомірними та не обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення пені та штрафу за прострочення строку поставки Товару за Договором №102 від 07.07.2025, а відтак не підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (статті 76-79 ГПК України).
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного:
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ухвалив:
відмовити в задоволенні позовних вимог.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України). 
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.
Повне рішення виготовлено та підписано 06.02.2026

Суддя Гула У.І.