ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/282/25  Номер провадження 22-ц/814/3273/25	Головуючий у 1-й інстанції Комарова Д. Ю.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Чумак О.В.,
суддів Пилипчук Л.І., Триголова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок»
на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 19 травня 2025 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі - ТОВ «Кошельок») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 19.02.2022 між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір № 3540907645-619689 в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему Позивача на сайті https://koshelok.ua. Відповідно до умов Договору Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 9 000 грн строком на 7 діб до 25.02.2022 з процентною ставкою 2,2% на день та 803% річних. Відповідач підтвердила свою згоду з умовами Договору, підписавши його одноразовим ідентифікатором (7157), надісланим на номер телефону НОМЕР_1 , що є аналогом власноручного підпису. Усі основні умови кредитування доведені до Відповідача, про що свідчить її підпис у Паспорті споживчого кредиту.
Позивач стверджує, що виконав свої зобов`язання, перерахувавши 9 000 грн на банківську картку Відповідача № НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленням від ТОВ «ТАС ЛІНК» від 19.02.2022. Однак Відповідач не виконала зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, що призвело до виникнення заборгованості. У зв`язку з продовженням строку користування кредитом на 90 діб (до 26.05.2022) та подальшим простроченням, станом на 15.01.2025 заборгованість склала 40 131 грн 92 коп., включаючи інфляційні збитки та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3540907645-619689 від 19.02.2022 у сумі 40 131 грн 92 коп., з яких: 9 000 грн - заборгованість за кредитом, 19 206 грн - заборгованість за відсотками, 9 688 грн 76 коп. - інфляційні збитки за період з 26.05.2022 по 15.01.2025, 2 237 грн 16 коп. - 3% річних за період з 26.05.2022 по 15.01.2025, а також судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 19 травня 2025 рокупозовні вимоги ТОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № 3540907645-619689 від 19.02.2022 у розмірі 11 495 гривень.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» судові витрати у розмірі 693 грн 84 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду не погодилося ТОВ «Кошельок» таоскаржило його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги у розмірі 13000 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення суду містить посилання на нерелевантну судову практику. При цьому, відповідач ознайомлений з умовами надання кредиту та погодився з ними. 

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 49874 грн. 33 коп. та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2022 року між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3540907645-619689 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого Товариство надало позичальнику споживчий кредит у сумі 9 000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором.
Відповідно до пункту 1.4.2. договору проценти за користування кредитом: 1386.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Пунктом 1.4.3 встановлено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 1.4.3.1. Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду.
Згідно пункту 2.1 договору кредит надається строком на 7 (сім діб ) днів, (далі - «Лояльний період») початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. 
Сторони погодили, що встановлений в п.2.1 Договору строк Лояльного періоду може бути продовжено Позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом. (пункт 2.2 договору)
Відповідно до пункту 2.5 договору кредит надається Позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту за реквізитам платіжної картки № НОМЕР_2 або іншого електронного платіжного засобу, реквізити якої надані/вказані Позичальником з метою отримання кредиту.
Як вбачається з пункту 3.4 договору відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону Украэ?ни «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для Позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсотковоэ? (процентноэ?) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання Позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього Договору, становить 10386.00 грн., або 115.40% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 1386.00 грн., або 15.40% від суми кредиту. 
Відповідно до повідомленням ТОВ «ТАС ЛІНК» 19.02.2022 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 перераховано кошти в сумі 9 000,00 грн (Order ID: 37761c2d-c701-4646-a654-62112a7caa6a, опис: «Видача кредитних коштів, Договір займа № 3540907645-619689»).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача утворилась заборгованість за Договором № 3540907645-619689 від 19.02.2022 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту в розмірі 28 206,00 грн, що складається із: 9 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 19 206,00 грн - заборгованість за відсотками. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки за період з 26.05.2022-15.01.2025 у сумі 9 688,76 грн та 3% річних, в сумі 2 237,16 грн згідно з наданим розрахунком інфляційних збитків та 3% річних.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що надмірно високі процентні ставки, які перевищують ринкові (30-50% річних), можуть бути визнані несправедливими на підставі чого обмежив відсотки до розумної ставки, еквівалентної подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла у 2022 році. Крім того, відмовив у стягненні трьох проіцентів річних та інфляційних втрат на підставі п. 18 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦК України.
Однак колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з зазначеними висновками виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
З наявного в матеріалах справи Договору № 3540907645-619689 від 19 лютого 2022 року вбачається, що він підписаний позивачем та ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 7157, з зазначенням її особистих даних: адреси проживання, серії та номера паспорту, РНОКПП, номеру електронного платіжного засобу, номеру телефону, електронної адреси. 
Тобто Договір № 3540907645-619689 від 19 лютого 2022 року відповідає вимогам щодо форми договору та є укладеним.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті1048 ЦК України).
Частиною 2 статті1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Матеріалами справи підтверджується укладення між сторонами договору № 3540907645-619689 від 19 лютого 2022 року та погодження його умов. 
Відповідно до умов договору грошові кошти у розмірі 9 000 грн надані відповідачу строком на 7 днів тижнів до 05 липня 2024 року, із процентною ставкою за користування кредитом - 2.20 відсотків.
Як вбачається з пункту 3.5 договору сторони погоджуються що у випадку користування Кредитом з боку Позичальника більше за визначений Лояльним періодом, встановлении? п.2.1 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 2 (два) відсотки від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.3.4 Договору скасовуються з моменту початку э?х застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 2,2% (два цілих два десятка процента) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 2.20% розповсюджуються на весь період користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 Договору.
Згідно пункту 3.6 договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Лояльного Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні 212 ст. ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на наступних умовах : 
Зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. (пункт 3.7 договору)
Відповідно до пункту 3.8 договору з наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 ( вісімсот три ) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним.
Аналізучи умови договору, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сторни погодилися на пролонгацію користування кредитними коштами до 90 днів за умови невиконння позичальником договору щодо повернення отриманих кредитних коштів та процентів за користування ними.
При цьому, вказані положення кредитного договору, в тому числі встановлена договором процентна ставка не суперечили законодавству чинному на момент його укладення та виникнення заборгованості.
Згідно частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості .
У свою чергу висонвки зроблені судом першої інстанції суперечать принципу свободи договору та не грунтуються на нормах чинного законодавства, а також практиці Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу, що у справі № 342/180/17 не виносилася постанова 04 липня 2018 року, а постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, не містить висонвків зазаначених судом першої інстанції. 
За вказаних обставин, враховуючи, що умови договору відповідають законодавству, чинному на момент його укладення, у судовому порядку недійсними не визнавалися, та не оспорювалися відповідачем при розгляді даної справи, у суду першої інстанції були відсутні підстави для зміни розміру процентів з власної ініціативи.
Надаючи оцінку розрахунку заборгованості доданому до позовної заяви колегія суддів приходить до висновку, що відсоткова ставка та порядок нарахування процентів відповідають умовам договору та підлягають задоволенню.
Разом з цим, переглядаючи оскаржуване рішення, щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 процентів річних, коленія суддів звертає увагу на нступне.
Тоді як, хоч правовіднисини і виникли до ведення воєнного стану, однак період за який позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3 проценти річних припадає на період введення в країни воєнного стану, а отже до вказаних спірних правовіднаст підягають застосуванню перехідні та прикінцеві положення ЦК України.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення інфоляційних втрат та 3 процентів річних.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновкупро наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги. Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 19 травня 2025 року слід змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованості за кредитним договором № 3540907645-619689 від 19.02.2022 з 11 495 грн. 00 коп. до 28 206 грн. 00 коп. 
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 статі 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, зміні також підлягає рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 19 травня 2025 року в частині розподілу судових витрат,збільшивши розмір стягнутого з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» судового збору з  693 грн 84 коп. до 1702 грн. 46 коп.
На підтвердження витрат понесених позивачем при подачі апеляційної скарги суду надано копії витягу з договору про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року укладений між Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» та ТОВ «Кошельок»;
Копію додатку до договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року датованого 18 червня 2025 року відповідно до якого Адвокатське бюро «Герман Гурський та партнери» зобов`язується надати позивачу наступну правову (правничу) допомогу: з оформлення документів щодо надання правничої (правової) допомоги (додаток до договору про надання правової допомоги) - 30 хвилин вартість 1000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи, вивчення судової практики 2 години вартість 4000,00 грн; підготовка апеляційної скарги 2 години вартість 4000,00 грн; формування додатків (доказів) до апеляційної скарги(для суду та відповідачу) 1 година вартість 2000,00 грн; відправка апеляційної скарги стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі 1 година вартість 2000,00 грн. Всього: 13 000,00 грн
Згідно п.1.2 додатку до договору розмір гонорару (винагороди) Виконавця підлягає сплаті Замовником Виконавцю не пізніше 10 (десяти) банківських днів від дати винесення судом рішення, але не раніше повідомлення адвокатом про даний факт.
Зважаючи начасткове задоволення апеляційної скарги та відсутність заперечень відповідачки щодо розміру судових витрат, з врахуванням пропорційної задоволених вимог судом апеляційної інстанції (41,64%), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5413 грн 20 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1513 грн. 03 коп. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» - задовольнити частково.

Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 19 травня 2025 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованості за кредитним договором № 3540907645-619689 від 19.02.2022 з 11 495 грн. 00 коп. до 28 206 грн. 00 коп. та розміру стягнутого судового збору з 693 грн 84 коп. до 1702 грн. 46 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» витрати на правничу допомогу у розмірі 5413 грн 20 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1513 грн. 03 коп. 

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    О.В. Чумак 

Судді    Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов