Справа №-613/2546/25  Провадження №-3/613/65/26	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2026 року 

Суддя Богодухівського районного суду Харківської області Шалімов Д.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколами, 30 жовтня 2025 року о 17.00 год. в м. Богодухів, на площі Незалежності, Харківської області водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Audi 100 н.з. НОМЕР_1 , під час руху не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку , не впорався з керуванням переїжджаючи перехрестя на зелений сигнал світлофора, здійснив маневр вліво на вул. Тараса Шевченка, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка знаходилась на пішохідному переході. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження. Після чого, ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої він причетний, чим порушив п.п. 2.10 «А», 12.1, 12.3 ПДР України. 
За вказані правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.
ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Тризна Є.М. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином. Захисник надав до суду клопотання, відповідно до змісту якого, прохав об`єднати справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст.122-4, 124 КУпАП в одне провадження для спільного розгляду та закрити провадження за відсутністю складу адміністративних правопорушень. В обґрунтування клопотання зазначив, що підставами до складання відносно ОСОБА_3 протоколів стала пригода, що мала місце 31 жовтня 2025 року, в ході якої ОСОБА_2 спричинено легких тілесних ушкоджень. Наразі ОСОБА_2 жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 не має. Надаючи оцінку складу адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, вважав, що матеріалами справи достовірно підтверджено, що ОСОБА_1 залишив місце ДТП, щоб надати допомогу потерпілій особі в умовах лікарняного закладу. Таким чином наявні підстави вважати, що в діях ОСОБА_3 відсутній прямий умисел на залишення місця транспортної пригоди, а відтак в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка утворює його склад у сукупності з іншими обставинами. Крім того аналізуючи склад правопорушення передбачений ст.124 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна необхідно зазначити що за обставин події від 31 жовтня 2025 року не було пошкоджено жодного транспорту, вантажу чи будь якого іншого майна, що передбачено санкцією статті як наслідок і причинний зв`язок з пригодою. 
Дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення та додані до них матеріали, суд приходить до висновку, що справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.
Оскільки диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, про що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 535693 від 09 грудня 2025 року не зазначено.
Так як в протоколі не зазначено чи було пошкоджено в результаті наїзду на пішохода транспортний засіб, вантаж, автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди, дорожні споруди чи інше майно, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження пошкодження майна, як передбачає диспозиція ст. 124 КУпАП та в доданих до протоколу в якості доказів матеріалах відсутня інформація щодо пошкодження інших транспортних засобів чи іншого майна в матеріалах справи, тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП полягає у настанні реальних наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна. Разом з тим, у схемі ДТП не вказано, що наявні пошкодження на транспортному засобі. Інші матеріали справи також не містять вищевказаних відомостей.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд приходить до слідуючого.
Відповідальність за ст. 122-4 КУпАП передбачена за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Тобто, виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності, причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктами 2.10 «а» Правил дорожнього руху, порушення яких інкримінується ОСОБА_1 , визначено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Враховуючи пояснення захисника Світличного А.В., зважаючи на те, що останній залишив місце ДТП не з метою уникнення відповідальності, а з метою відвернення завданню шкоди здоров`ю потерпілої, суд дійшов висновку, що дане правопорушення було вчинене для усунення небезпеки, яка могла загрожувати здоров`ю потерпілої, а також відсутність іншої шкоди, ніж шкода здоров`ю потерпілою, яку він намагався відвернути, самостійно доставивши її до лікарні.
Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1.10 ПДР України, під залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди слід розуміти дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Тобто, з суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, характеризується наявністю виключно прямого умислу.
Тобто, посадова особа під час складання протоколу за ст. 122-4 КУпАП повинна з`ясувати такі обставини: чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, обізнаність водія у тому, що він допустив дорожньо-транспортну пригоду, наявність у водія прямого або не прямого умислу у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Згідно висловленої ЄСПЛ позиції у справі «Надточій проти України» справи про адміністративні правопорушення фактично мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.
Так, згідно висновків, які зроблені Верховним Судом колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 23 червня 2020 року у справі № 159/3738/16-к, провадження № 51-9229км18 - обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).
Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення вважається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та уникнення ним відповідальності, а матеріали справи не містять доказів на спростування цих обставин.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у протоколах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , а вихід за вказані межі є недопустимим, суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколах про адміністративні правопорушення.
Керуючись ст.ст. 36, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя