ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/4875/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:

прокуратури - Савицької О. В., 
позивача - не з`явилися, 
відповідача-1 - не з`явилися,
відповідача-2 - Гордєвської С. В. (адвоката, в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 (колегія суддів: Чередко А. Є. - головуючий, Мороз В. Ф., Верхогляд Т. А.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 (суддя Бажанова Ю. А.) у справі

за позовом Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Самарівської міської ради 

до: 1) Комунального підприємства "Міськсервіс" Самарівської міської ради, 2) Фізичної особи - підприємця Олійника Віталія Анатолійовича,

про визнання недійсним договору, повернення об`єктів благоустрою (земельних ділянок),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У листопаді 2024 року Новомосковська окружна прокуратура Дніпропетровської області (далі - Новомосковська окружна прокуратура) (нова назва - Самарівська окружна прокуратура Дніпропетровської області (далі - Самарівська окружна прокуратура)) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Самарівської (Новомосковської) міської ради (нова назва - Самарівська міська рада) з позовом до Комунального підприємства "Новомосковськміськтранс" Новомосковської міської ради (далі - КП "Новомосковськміськтранс") (нова назва - Комунальне підприємство "Міськсервіс" Самарівської міської ради (далі - КП "Міськсервіс")), Фізичної особи - підприємця Олійника Віталія Анатолійовича (далі - ФОП Олійник В. А.), в якому просила: 

- визнати недійсним договір про надання в тимчасове користування об`єктів (елементів) благоустрою для потреб споживчого ринку і сфери послуг від 01.04.2023 № 110 ТС (далі - договір від 01.04.2023 № 110 ТС); 

- зобов`язати ФОП Олійника В. А. повернути Самарівській (Новомосковській) міській раді об`єкти благоустрою (земельні ділянки) площею 613,16 м2, розташовані в районі вул. Сучкова, 34, вул. Сучкова, 36, вул. Сучкова, 32, вул. Гетьманська, 35 у м. Самар, шляхом демонтажу тимчасових споруд.

1.2. Позовні вимоги Новомосковської окружної прокуратури обґрунтовані тим, що КП "Новомосковськміськтранс" незаконно передало ФОП Олійнику В. А. в користування об`єкти (елементи) благоустрою (тротуарне покриття) для потреб споживчого ринку і сфери послуг. Унаслідок такої, на думку Новомосковської окружної прокуратури, незаконної передачі об`єктів (елементів) благоустрою на цей час ФОП Олійник В. А. використовує земельні ділянки комунальної власності. Проте, як зазначала Новомосковська окружна прокуратура, необхідною умовою для укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває в державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. При цьому Новомосковська окружна прокуратура зазначала, що користування земельними ділянками комунальної власності за відсутності рішення ради про передачу такої ділянки у власність або користування, без правовстановлюючих документів та без оформлення прав на земельні ділянки є порушенням вимог земельного законодавства. 

Водночас, за доводами Новомосковської окружної прокуратури, відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру та інформації, наданої Самарівською (Новомосковською) міською радою, земельні ділянки під розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Олійнику В. А. не надавалися. Водночас, на думку Новомосковської окружної прокуратури, аналіз умов договору від 01.04.2023 № 110 ТС свідчить про фактичне оформлення між сторонами відносин оренди земельних ділянок. Тому Новомосковська окружна прокуратура вважала, що сторони договору від 01.04.2023 № 110 ТС із порушенням вимог Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про благоустрій населених пунктів" умисно здійснили підміну понять та фактично приховали під укладеним договором від 01.04.2023 № 110 ТС договір оренди земельних ділянок для розміщення торговельних павільйонів. 

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2025, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі № 904/4875/24, змінено назву Новомосковської окружної прокуратури на Самарівську окружну прокуратуру; змінено назву Самарівської (Новомосковської) міської ради на Самарівську міську раду; змінено назву КП "Новомосковськміськтранс" на КП "Міськсервіс"; відмовлено в задоволенні позову Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Самарівської міської ради.

2.2. Господарські суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу № 904/4875/24, установили, що в цьому випадку нездійснення позивачем захисту інтересів держави в установленому законодавством порядку є підставою для здійснення Самарівською окружною прокуратурою представницьких повноважень згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

2.3. Господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Самарівської міської ради, виходили з того, що орендоване ФОП Олійником В. А. тротуарне покриття відповідно до статей 13, 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" є елементами (частинами) об`єкта благоустрою. Тому суди виснували, що умови оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачають користування не земельними ділянками, а саме тротуарним покриттям. Крім того, як зазначили господарські суди, учасники цієї справи не заперечують того, що тимчасові споруди, які розташовані на орендованому тротуарному покритті, не є нерухомим майном. Це, як установили господарські суди попередніх інстанцій, також підтверджується висновками судових будівельно-технічних експертиз від 25.09.2023 № СЕ-19/104-23/26668-БТ, від 28.09.2023 № СЕ-19/104-23/26675-БТ. 

При цьому суди зазначили, що відповідно до положень Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди; встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. З урахуванням викладеного господарські суди зазначили, що як Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", так і Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, не містять юридичних приписів щодо обов`язкового попереднього або наступного набуття суб`єктами господарювання будь-яких прав на земельні ділянки, на яких ці суб`єкти мають бажання встановити тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності. 

Водночас суди констатували, що відповідно до умов оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС ФОП Олійнику В. А. надано право тимчасового погіршення існуючого стану об`єкта благоустрою м. Новомосковська шляхом розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Крім того, за висновками господарських судів, оспорюваний договір від 01.04.2023 № 110 ТС укладено відповідно до вимог Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Новомосковська в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг, затвердженого рішенням Новомосковської міської ради від 07.03.2023 № 914.

З урахуванням викладеного господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши умови та предмет договору від 01.04.2023 № 110 ТС, об`єктом якого є тротуарне покриття для розміщення тимчасових споруд, виснували, що оспорюваний договір від 01.04.2023 № 110 ТС не є договором оренди земельної ділянки. Тому, за висновками господарських судів, у цьому випадку відсутні правові підстави стверджувати про наявність ознак удаваності оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС у розумінні положень статті 235 Цивільного кодексу України. 

При цьому, як зазначили господарські суди, Самарівська окружна прокуратура не довела наявності інших підстав для визнання недійсним оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС. Оскільки суди дійшли висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС, то зазначили, що не можуть бути задоволені похідні вимоги Самарівської окружної прокуратури про зобов`язання ФОП Олійника В. А. повернути Самарівській (Новомосковській) міській раді об`єкти благоустрою (земельні ділянки) площею 613,16 м2, розташовані в районі вул. Сучкова, 34, вул. Сучкова, 36, вул. Сучкова, 32, вул. Гетьманської, 35 у м. Самар, шляхом демонтажу тимчасових споруд.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї 

3.1. Не погоджуючись із постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 у справі № 904/4875/24, до Верховного Суду звернувся перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Самарівської міської ради.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили приписи статей 2, 4, 11, 20, 45 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували положення статей 203, 215, 216, 235, 627, 638, 901, 1212 Цивільного кодексу України, статей 122- 124, 134, 152 Земельного кодексу України, статей 14, 15, 17 Закону України "Про оренду землі", статей 13, 14, 18, 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та не врахували висновки щодо застосування цих норм, викладені в постановах Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 440/6751/21, від 18.10.2018 у справі № 821/140/18, від 24.01.2020 у справі № 821/235/18, від 11.05.2023 у справі № 300/2813/22, від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 742/1913/15, від 21.08.2019 у справі № 303/292/17, від 30.03.2020 у справі № 524/3188/17.

3.4. ФОП Олійник В. А. у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. ФОП Олійник В. А. наголошує на тому, що умовами договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачено користування саме тротуарним покриттям, а не земельними ділянками. 

Тому ФОП Олійник В. А. вважає правильними висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що в цьому випадку відсутні правові підстави стверджувати про наявність ознак удаваності оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС у розумінні положень статті 235 Цивільного кодексу України.

3.5. Самарівська міська рада у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Самарівська міська рада зазначає, що ФОП Олійник В. А. під час укладення договору від 01.04.2023 № 110 ТС виконав усі вимоги, покладені на нього законодавством. 

Крім того, як зазначає Самарівська міська рада, господарські суди попередніх інстанцій правильно встановили, що орендоване ФОП Олійником В. А. тротуарне покриття відповідно до статей 13, 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" є елементами (частинами) об`єкта благоустрою. Тому, на думку Самарівської міської ради, суди обґрунтовано виснували, що умови оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачають користування не земельними ділянками, а саме тротуарним покриттям.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Новомосковської міської ради від 07.03.2023 № 914 XXV сесії VIII скликання затверджено Порядок передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Новомосковська в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку цей акт визначає організаційно-правові основи відносин, які виникають у зв`язку з дією таких чинників, що мають тимчасовий характер і не належать до природних факторів: розміщення та функціонування на території міста тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Новомосковська в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг, надавач послуг укладає договори про надання в тимчасове користування об`єктів (елементів) благоустрою для потреб споживчого ринку і сфери послуг на території м. Новомосковська. Договір укладається між надавачем послуг та замовником.

4.2. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що ФОП Олійник В. А. звернувся до Новомосковського міського голови із заявами від 16.06.2022 № О-562, від 16.06.2022 № О-563, від 16.06.2022 № О-564, від 16.06.2022 № О-565, від 16.06.2022 № О-566, від 16.06.2022 № О-567, від 16.06.2022 № О-568, від 16.06.2022 № О-569, від 16.06.2022 № О-579, від 16.06.2022 № О-580, від 16.06.2022 № О-581, від 16.06.2022 № О-572, від 16.06.2022 № О-573, від 16.06.2022 № О-574, від 16.06.2022 № О-575, від 16.06.2022 № О-576, у яких просив розглянути відповідність намірів щодо встановлення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності для роздрібної торгівлі, до яких долучив графічні матеріали на топографо-геодезичній основі М 1:500 із зазначенням бажаного місця розташування тимчасових споруд із прив`язкою до місцевості.

4.3. Виконавчий комітет Новомосковської міської ради на зазначені заяви ФОП Олійника В. А. надав відповіді, якими погодив місцерозташування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

4.4. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що ФОП Олійник В. А. звернувся до начальника відділу містобудування та архітектури управління по роботі з активами департаменту активів та правового забезпечення виконавчого комітету Новомосковської міської ради із заявами про видачу паспортів прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності від 31.03.2022 № 14, від 31.03.2022 № 15, від 01.07.2022 № 19, від 01.07.2022 № 20, від 01.07.2022 № 21, від 01.07.2022 № 22, від 01.07.2022 № 23, від 01.07.2022 № 24, від 01.07.2022 № 25, від 03.08.2022 № 28, від 03.08.2022 № 29, від 20.09.2022 № 49, від 20.09.2022 № 50, від 20.09.2022 № 51, від 20.09.2022 № 52, від 20.09.2022 № 53, від 20.09.2022 № 54, від 20.09.2022 № 55.

4.5. Начальник відділу містобудування, архітектури та реклами управління по роботі з активами виконавчого комітету Новомосковської міської ради видав паспорти прив`язки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у сфері роздрібної торгівлі від 04.04.2022 № 128 зі строком дії, який продовжено до 04.04.2027; від 04.04.2022 № 129 зі строком дії, який продовжено до 04.04.2027; від 06.07.2022 № 133 зі строком дії, який продовжено до 06.07.2027; від 06.07.2022 № 134 зі строком дії, який продовжено до 06.07.2027; від 06.07.2022 № 135 зі строком дії, який продовжено до 06.07.2027; від 06.07.2022 № 136 зі строком дії, який продовжено до 06.07.2027; від 06.07.2022 № 137 зі строком дії, який продовжено до 06.07.2027; від 06.07.2022 № 138 зі строком дії, який продовжено до 06.07.2027; від 06.07.2022 № 139 зі строком дії, який продовжено до 06.07.2027; від 05.08.2022 № 142 зі строком дії, який продовжено до 05.08.2027; від 05.08.2022 № 143 зі строком дії, який продовжено до 05.08.2027; від 21.09.2022 № 156 зі строком дії, який продовжено до 21.09.2027; від 21.09.2022 № 157 зі строком дії, який продовжено до 21.09.2027; від 21.09.2022 № 158 зі строком дії, який продовжено до 21.09.2027; від 21.09.2022 № 159 зі строком дії, який продовжено до 21.09.2027; від 21.09.2022 № 160 зі строком дії, який продовжено до 21.09.2027; від 21.09.2022 № 161 зі строком дії, який продовжено до 21.09.2027; від 21.09.2022 № 162 зі строком дії, який продовжено до 21.09.2027. 

4.6. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, 01.04.2023 між КП "Новомосковськміськтранс" (надавач послуг) та ФОП Олійником В. А. (замовник) було укладено договір № 110 ТС, відповідно до пункту 1.1 якого надавач послуг з метою реалізації повноважень, наданих власником об`єктів благоустрою м. Новомосковська (територіальною громадою міста в особі Новомосковської міської ради), надає замовнику право тимчасового погіршення існуючого стану об`єкта благоустрою м. Новомосковська шляхом розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, а замовник тимчасово використовує об`єкт благоустрою міста в порядку та на умовах, визначених цим договором.

4.7. Згідно з пунктом 1.2 договору від 01.04.2023 № 110 ТС внаслідок укладення цього договору в замовника не виникає права власності на об`єкти благоустрою (їх частини) та/або елементи благоустрою м. Новомосковська в місці розташування тимчасових споруд.

4.8. Пунктом 1.3 договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачено, що цей договір укладається на строк, вказаний у пункті 8.1 договору. Закінчення строку дії договору припиняє право замовника на погіршення існуючого стану об`єкта благоустрою м. Новомосковська та розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

4.9. У пункті 1.5 договору від 01.04.2023 № 110 ТС визначено площу та види ділянок об`єктів благоустрою, що використовуються: тротуарне покриття загальною площею 613,16 м2 відповідно до паспортів прив`язки: № 198 у районі вул. Сучкова, 34; № 197 у районі вул. Сучкова, 34; № 196 у районі вул. Сучкова, 34; № 199 у районі вул. Сучкова, 36; № 182 в районі вул. Сучкова, 34; № 181 у районі вул. Сучкова, 34; № 157 у районі вул. Сучкова, 32; № 156 у районі вул. Сучкова, 32; № 143 в районі вул. Сучкова 34; № 142 в районі вул. Сучкова, 32; № 133 в районі вул. Сучкова 32; № 134 в районі вул. Сучкова, 32; № 135 у районі вул. Сучкова, 32; № 128 у районі вул. Сучкова, 32; № 129 у районі вул. Сучкова, 32; № 138 у районі вул. Сучкова, 32; № 137 у районі вул. Сучкова, 32; № 136 у районі вул. Сучкова, 32; № 158 у районі вул. Гетьманська, 35; № 159 у районі вул. Гетьманська, 35; № 160 у районі вул. Гетьманська, 35.

4.10. Відповідно до пункту 1.6 договору від 01.04.2023 № 110 ТС у результаті користування замовником об`єктами (елементами) благоустрою для потреб споживчого ринку і сфери послуг у нього не виникає земельних правовідносин з органами місцевого самоврядування згідно з чинним законодавством.

4.11. Відповідно до підпункту 2.11 пункту 2.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС надавач послуг зобов`язаний щомісячно надавати замовнику підписані акти виконаних робіт (наданих послуг) та рахунки на оплату.

4.12. Підпунктом 2.2.1 пункту 2.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачено, що замовник зобов`язаний при розміщенні стаціонарної тимчасової споруди надати надавачу послуг належним чином засвідчені копії документів, які зазначені в пункті 5.1 Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Новомосковська в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг, затвердженого рішенням Новомосковської міської ради від 07.03.2023 № 914.

4.13. Підпунктом 2.2.6 пункту 2.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС визначено, що замовник зобов`язаний підтримувати належний експлуатаційний стан тимчасових споруд і технологічного обладнання, яке використовується разом із тимчасовими спорудами.

4.14. Підпунктом 2.2.8 пункту 2.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС установлено, що замовник зобов`язаний у разі закінчення строку дії цього договору або дострокового його розірвання протягом трьох днів за власний рахунок здійснити демонтаж тимчасових споруд (демонтаж засвідчується відповідним актом, який підписується уповноваженими представниками надавача послуг); забезпечити негайне повне відновлення ділянок об`єкта благоустрою міста, що використовувалися, в тому числі дорожнє, тротуарне покриття, зелені насадження тощо; забезпечити повторне відновлення твердого покриття в місцях виконання робіт у разі його руйнування або осідання протягом трьох років; протягом трьох робочих днів погасити всю заборгованість за цим договором.

4.15. Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 2.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС надавач послуг має право нараховувати та отримувати від замовника плату за надання в тимчасове користування об`єктів (елементів) благоустрою для потреб споживчого ринку і сфери послуг, вимагати від замовника своєчасного перерахування плати відповідно до умов цього договору.

4.16. Підпунктом 3.1.2 пункту 2.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС установлено, що надавач послуг має право в односторонньому порядку розірвати договір: у разі припинення, анулювання або закінчення терміну дії паспорта прив`язки (для стаціонарних тимчасових споруд); якщо тимчасова споруда встановлена з порушенням вимог Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Новомосковська в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг, затвердженого рішенням Новомосковської міської ради від 07.03.2023 № 914; якщо тимчасова споруда встановлена з порушенням Правил благоустрою м. Новомосковська; в разі припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, з якими укладений договір; якщо дії заявника загрожують безпечній життєдіяльності людей, спричиняють пошкодження майна, призводять до руйнування або псування об`єктів (елементів) благоустрою; у випадку порушення або неналежного виконання замовником умов цього договору; при необхідності проведення планових або позапланових ремонтних робіт об`єкта благоустрою, на якому розміщена тимчасова споруда (в цьому випадку замовник має бути письмово попереджений за два тижні до проведення таких робіт); при необхідності проведення аварійних ремонтних робіт об`єкта благоустрою, на якому розміщена тимчасова споруда (без попередження змовника).

4.17. Відповідно до підпункту 3.1.3 пункту 3.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС надавач послуг має право в односторонньому призупинити, поновити та припинити дію договору.

4.18. Підпунктом 3.2.1 пункту 3.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС установлено, що замовник має право здійснювати тимчасове погіршення існуючого стану об`єкта благоустрою м. Новомосковська відповідно до положень цього договору.

4.19. Пунктом 4.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачено, що замовник сплачує надавачу послуг плату за надання в тимчасове користування об`єктів (елементів) благоустрою для потреб споживчого ринку і сфери послуг. Плата розраховується відповідно до Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Новомосковська в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг, затвердженого рішенням Новомосковської міської ради від 07.03.2023 № 914.

4.20. Відповідно до пункту 4.2 договору від 01.04.2023 № 110 ТС замовник зобов`язаний перераховувати плату за поточний місяць на рахунок надавача послуг не пізніше п`ятого числа поточного місяця.

4.21. Пунктом 4.3 договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачено, що розмір щомісячної плати визначається в додатку № 1 до цього договору.

4.22. Господарські суди зазначили, що згідно з пунктом 8.1 договору від 01.04.2023 № 110 ТС цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30.06.2024. Автоматична пролонгація договору не передбачена.

4.23. Відповідно до пункту 8.2 договору від 01.04.2023 № 110 ТС дія договору автоматично припиняється у випадку закінчення строку дії паспорта прив`язки на встановлену тимчасову споруду (в такому випадку договір вважається розірваним із наступного дня після закінчення строку дії відповідного паспорту прив`язки).

4.24. Згідно з пунктом 10.4 договору від 01.04.2023 № 110 ТС факт підписання цього договору свідчить про те, що надавач послуг передав, а замовник прийняв у тимчасове користування об`єкт (елемент) благоустрою (зазначений у пункті 1.5 цього договору) для провадження підприємницької діяльності.

4.25. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 01.01.2024 між КП "Новомосковськміськтранс" (надавач послуг) і ФОП Олійником В. А. (замовник) було укладено додаткову угоду до договору від 01.04.2023 № 110 ТС. Відповідно до пункту 1 зазначеної додаткової угоди сторони дійшли згоди про внесення змін у цей договір шляхом викладення пункту 8.1 у такій редакції: "Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2024 року. У разі продовження строку дії паспорта прив`язки на встановлену споруду строк дії договору автоматично продовжується на термін дії паспорта прив`язки". 

4.26. Крім того, пунктом 2 додаткової угоди від 01.01.2024 до договору від 01.04.2023 № 110 ТС сторони вирішили виключили пункт 8.2 з договору. 

4.27. Пунктом 4 додаткової угоди від 01.01.2024 до договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачено, що невід`ємною частиною цієї додаткової угоди є калькуляція розрахунку вартості договору, яка додається (додаток 3).

4.28. Відповідно до пункту 7 додаткової угоди від 01.01.2024 до договору від 01.04.2023 № 110 ТС ця додаткова угода набирає силу з моменту її підписання.

4.29. Крім того, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції в апеляційному порядку, встановив, що Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області листами від 27.10.2022 № 8320/41/19/01-2022, від 18.01.2023 № 589/41/19/01-2023 повідомило Новомосковську міську раду про виявлені порушення Закону України "Про автомобільні дороги", ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану", Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198.

4.30. Новомосковська окружна прокуратура, вважаючи порушеними права держави в особі Самарівської міської ради внаслідок укладення договору від 01.04.2023 № 110 ТС, звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із цим позовом.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, прокурора, представника відповідача-2, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги Новомосковської окружної прокуратура (нова назва - Самарівська окружна прокуратура) в інтересах держави в особі Новомосковської міської ради (нова назва - Самарівська міська рада) до КП "Новомосковськміськтранс" (нова назва - КП "Міськсервіс"), ФОП Олійника В. А. про визнання недійсним договору від 01.04.2023 № 110 ТС та зобов`язання ФОП Олійника В. А. повернути Самарівській (Новомосковській) міській раді об`єкти благоустрою (земельні ділянки) площею 613,16 м2, розташовані в районі вул. Сучкова, 34, вул. Сучкова, 36, вул. Сучкова, 32, вул. Гетьманська, 35 у м. Самар, шляхом демонтажу тимчасових споруд.

5.4. Позовні вимоги Новомосковської окружної прокуратури обґрунтовані тим, що КП "Новомосковськміськтранс" незаконно передало ФОП Олійнику В. А. в користування об`єкти (елементи) благоустрою (тротуарне покриття) для потреб споживчого ринку і сфери послуг. Унаслідок такої, на думку Новомосковської окружної прокуратури, незаконної передачі об`єктів (елементів) благоустрою на цей час ФОП Олійник В. А. використовує земельні ділянки комунальної власності. Проте, як зазначала Новомосковська окружна прокуратура, необхідною умовою для укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває в державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. 

При цьому Новомосковська окружна прокуратура зазначала, що користування земельними ділянками комунальної власності за відсутності рішення ради про передачу такої ділянки у власність або користування, без правовстановлюючих документів та без оформлення прав на земельні ділянки є порушенням вимог земельного законодавства. Водночас, за доводами Новомосковської окружної прокуратури, відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру та інформації, наданої Самарівською (Новомосковською) міською радою, земельні ділянки під розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Олійнику В. А. не надавалися. 

Проте, на думку Новомосковської окружної прокуратури, аналіз умов договору від 01.04.2023 № 110 ТС свідчить про фактичне оформлення між сторонами відносин оренди земельних ділянок. Тому Новомосковська окружна прокуратура вважала, що сторони договору від 01.04.2023 № 110 ТС із порушенням вимог Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про благоустрій населених пунктів" умисно здійснили підміну понять та фактично приховали під укладеним договором від 01.04.2023 № 110 ТС договір оренди земельних ділянок для розміщення торговельних павільйонів.

5.5. Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.6. Частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

5.7. Верховний Суд також зазначає, що, звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 та постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22.

5.8. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо. 

5.9. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.10. Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.11. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

5.12. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22 від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.

5.13. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19.

5.14. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

5.15. Колегія суддів також зазначає, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому, оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, від 03.11.2020 у справі № 920/611/19, від 01.10.2020 у справі № 910/21935/17, від 19.08.2020 у справі № 915/1302/19.

Водночас якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України є удаваним.

5.16. Верховний Суд у постановах від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20 та від 03.11.2021 у справі № 918/1226/20 зазначив, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації є два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

5.17. З`ясувавши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має встановити, який саме правочин вчинено сторонами, та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

5.18. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 904/4875/24 по суті позовних вимог, відмовили в задоволенні позову Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Самарівської міської ради.

5.19. Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернувся з касаційною скаргою на судові рішення. 

Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
5.20. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.21. На думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили приписи статей 2, 4, 11, 20, 45 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували положення статей 203, 215, 216, 235, 627, 638, 901, 1212 Цивільного кодексу України, статей 122- 124, 134, 152 Земельного кодексу України, статей 14, 15, 17 Закону України "Про оренду землі", статей 13, 14, 18, 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та не врахували висновки щодо застосування цих норм, викладені в постановах Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 440/6751/21, від 18.10.2018 у справі № 821/140/18, від 24.01.2020 у справі № 821/235/18, від 11.05.2023 у справі № 300/2813/22, від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 742/1913/15, від 21.08.2019 у справі № 303/292/17, від 30.03.2020 у справі № 524/3188/17.

5.22. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 440/6751/21 викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних рішень:

"99. Це означає, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності повинне відповідати усім вимогам закону, містобудівної документації, будівельним, санітарним, протипожежним, екологічним та іншим нормам, державним стандартам і правилам, локальним нормативно - правовим актам органів місцевого самоврядування та іншим актам, дотримання яких вимагається під час перевірки намірів замовника щодо розташування таких споруд.

100. Відповідність намірів замовника щодо розташування тимчасових споруд вищезгаданим нормативам безперервно повинна бути забезпечена і зберігатись, починаючи з моменту звернення зацікавленої особи за отриманням дозвільного документа у вигляді паспорта прив`язки і згодом, під час вирішення питання про його оформлення (видачу), переоформлення та продовження строку дії, упродовж усього часу розміщення тимчасових споруд.

…109. У світлі обставин, встановлених у справі, що розглядається, та з урахуванням вищевикладених положень законодавства, колегія суддів вважає, що хоча й відповідність намірів замовника щодо місця розташування тимчасової споруди перевіряється саме на етапі оформлення, а не продовження строку дії паспорта прив`язки, Полтавська міська рада та Управління з питань містобудування та архітектури у спірних правовідносинах, будучи зобов`язаними діяти насамперед в інтересах та від імені територіальної громади, встановивши порушення вимог закону щодо розміщення належної ФОП Сахну К.Г. тимчасової споруди (якщо таке порушення дійсно мало місце), повинні були виправити власну ж помилку, допущену під час прийняття рішення про оформлення і видачу паспорта прив`язки на таку споруду, й вжити передбачених законом заходів для приведення місця її розміщення у відповідність вимогам законодавства, або ж відмовити у продовженні строку дії такого дозвільного документа, у подальшому розміщенні споруд.

110. Колегія суддів вважає, що у такому випадку не порушується баланс публічних і приватних (індивідуальних) інтересів, оскільки такі дії покликані відновити законність та правовий порядок у сфері спірних правовідносин, повернути їх у законні рамки й при цьому забезпечити дотримання інтересів широкого кола осіб - територіальної громади міста, запобігти негативним наслідкам, що можуть настати у зв`язку з недотриманням встановленого законодавством порядку розміщення тимчасових споруд, вимог щодо місця їх розташування".

5.23. Крім того, як зазначає заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, за висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 18.10.2018 у справі № 821/140/18, від 24.01.2020 у справі № 821/235/18, тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності є елементом благоустрою, розміщення якої має відповідати, в тому числі Єдиним правилам ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони і здійснюватися на підставі дозвільного документу - паспорта прив`язки, який видає (продовжує строк дії) відповідний орган з дотриманням вимог Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони. Це означає, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності повинно відповідати всім вимогам закону, містобудівної документації, будівельним, санітарним, протипожежним, екологічним та іншим нормам, державним стандартам і правилам, локальним нормативно-правовим актам органів місцевого самоврядування та іншим актам, дотримання яких вимагається під час перевірки намірів замовника щодо розташування таких споруд.

5.24. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі № 300/2813/22 викладено висновок, на неврахування якого господарськими судами попередніх інстанцій посилається заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури:

"93. Користування земельними ділянками комунальної власності, у тому числі громадянами, їх зайняття за відсутності відповідного рішення ради про передачу такої ділянки у власність або у користування, відповідних правовстановлюючих документів та без оформлення прав на такі земельні ділянки, їх державної реєстрації, є порушенням вимог земельного законодавства".

5.25. Верховний Суд установив, що в постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15-ц викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних рішень:

"Удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину.

…Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин."

5.26. При цьому заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури зазначає, що подібні висновки також викладені в постановах Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 742/1913/15, від 21.08.2019 у справі № 303/292/17, від 30.03.2020 у справі № 524/3188/17. 

5.27. Скаржник із посиланням на наведені висновки Верховного Суду зазначає, що сторони договору від 01.04.2023 № 110 ТС із порушенням вимог Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про благоустрій населених пунктів" умисно здійснили підміну понять та фактично приховали під укладеним договором від 01.04.2023 № 110 ТС договір оренди земельних ділянок для розміщення торговельних павільйонів. 

Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури наголошує на тому, що в цьому випадку земельні торги щодо передачі ФОП Олійнику В. А. земельних ділянок не проводилися, а Новомосковська міська рада не приймала рішення про передачу в оренду ФОП Олійнику В. А. земельних ділянок. На думку скаржника, аналіз умов договору від 01.04.2023 № 110 ТС свідчить про фактичне оформлення між сторонами відносин оренди земельних ділянок. Тому заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури вважає, що умови договору від 01.04.2023 № 110 ТС суперечать законодавству та фактично спотворюють основні принципи благоустрою.

Крім того, як зазначає скаржник, однією із сторін договору від 01.04.2023 № 110 ТС є КП "Новомосковськміськтранс". Проте, за доводами заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, на момент підписання оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС КП "Новомосковськміськтранс" не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення цього договору, оскільки КП "Новомосковськміськтранс" не є власником або балансоутримувачем об`єктів благоустрою. 

5.28. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, зазначає, що згідно із частиною 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

5.29. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

5.30. Правова конструкція статті 235 Цивільного кодексу України передбачає, що сторона, звертаючись до суду із відповідним позовом, має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 916/4116/23, від 11.04.2023 у справі № 916/508/22, від 17.08.2021 у справі № 904/4885/20.

5.31. Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, дійсним намірам сторін спору при укладенні оспорюваних договорів, встановити фактичні правовідносин, які склалися між сторонами, і застосувати до цих правовідносин відповідні норми матеріального права. 

Водночас невикористання при вчиненні певного правочину термінів, які визначають притаманні такому виду правочинів поняття, із закріпленням їх натомість у завуальований спосіб, а також викладення у різних документах взаємопов`язаних між собою прав і обов`язків сторін, що в сукупності складають зміст відповідних правовідносин, можуть бути засобами, які використовуються задля приховання суті правочину, укладення якого мають на меті сторони, шляхом оформлення "про людське око" (напоказ) іншого правочину. 

Тобто відсутність у спірних правочинах чіткого викладення усіх істотних умов, необхідних для договорів оренди, про яку зазначає суд апеляційної інстанції, не є достатньою підставою для висновку про відсутність між сторонами фактичних орендних правовідносин, адже неналежне оформлення відповідних відносин саме є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі земельних ділянок в користування. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 916/4116/23, від 16.01.2024 у справі № 918/86/22.

5.32. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визначити, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення нікчемності правочину або про визнання його недійсним. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 916/4116/23, від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, від 26.06.2019 у справі № 910/12454/17.

5.33. Господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Самарівської міської ради, виходили з того, що умови оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС передбачають користування не земельними ділянками, а саме тротуарним покриттям як елементом об`єкта благоустрою.

5.34. Колегія суддів зазначає, що правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначені Законом України "Про благоустрій населених пунктів" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 

Відповідно до статті 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

5.35. За змістом статті 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

5.36. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" елементами (частинами) об`єктів благоустрою є покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів.

5.37. Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми звітності № 1-вул (річна) "Звіт про дорожньо-мостове господарство", затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01.07.2009 № 193, тверде покриття - це цементобетонне, асфальтобетонне покриття, чорне шосе і чорні гравійні дороги, біле шосе (щебеневе, шлакове, гравійне), бруківки, включаючи булижні.

5.38. Згідно з підпунктом 9.1.1 пункту 9.1 "Покриття" розділу 9 "Вимоги до проектування елементів благоустрою" ДБН Б.2.2.-5:2011 "Благоустрій територій", затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.10.2011 № 259, для благоустрою треба використовувати такі види покриття: тверді (капітальні) - монолітні або збірні, що виконуються з асфальтобетону, цементобетону, природного або штучного каменю тощо; м`які (некапітальні) - такі, що виконуються з природних або штучних сипучих матеріалів (пісок, щебінь, гранітні висівки, керамзит, гумова крихта тощо), що знаходяться у природному стані або у сухих сумішах, ущільнених або укріплених в`яжучим; газонні - такі, що виконуються за спеціальними технологіями підготовки та посадки трав`яного покрову; комбіновані - сполучення покриттів, вказаних вище (наприклад, плитка, утоплена в газон тощо). Покриття дитячих та спортивних майданчиків треба виконувати із природних сипучих матеріалів (пісок, щебінь, гранітні висівки тощо), газону. 

5.39. Відповідно до частини 1, 2 статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

5.40. При цьому згідно із частиною 4 статті 15 цього Закону власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем. Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

5.41. Колегія суддів також зазначає що на виконання абзацу 2 частини 4 статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.11.2013 № 537 було затверджено Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою.

5.42. Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть передавати об`єкти благоустрою на баланс підприємствам, установам, організаціям відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону. Балансоутримувач об`єкта благоустрою з метою належного його утримання та здійснення своєчасного ремонту може залучати для цього на умовах договору інші підприємства, установи, організації. Підприємства, установи, організації, які розміщуються на території об`єкта благоустрою, можуть утримувати закріплену за ними територію або брати пайову участь в утриманні цього об`єкта відповідно до частини 4 статті 15 цього Закону.

5.43. Зміст наведених законодавчих приписів свідчить про те, що обов`язки щодо утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності покладаються на спеціально утворені органами державної влади чи органами місцевого самоврядування підприємства або на балансоутримувачів таких об`єктів, визначених на конкурсних засадах. При цьому власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

5.44. Водночас суди у цій справі, що розглядається, установили, що 01.04.2023 між КП "Новомосковськміськтранс" (надавач послуг) та ФОП Олійником В. А. (замовник) було укладено договір № 110ТС про надання в тимчасове користування об`єктів (елементів) благоустрою для потреб споживчого ринку і сфери послуг, відповідно до пункту 1.1 якого надавач послуг з метою реалізації повноважень, наданих власником об`єктів благоустрою міста Новомосковська - територіальною громадою міста в особі Новомосковської міської ради, надає замовнику право тимчасового погіршення існуючого стану об`єкта благоустрою міста Новомосковська шляхом розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, а замовник тимчасово використовує об`єкт благоустрою міста в порядку та на умовах, визначених цим договором.

5.45. При цьому колегія суддів зазначає, що відносини найму регулюються Цивільним кодексом та іншими законодавчими актами. Зокрема, статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). 

5.46. Статтею 760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

5.47. Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Статтею 184 Цивільного кодексу України встановлено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

За змістом статті 188 Цивільного кодексу України в разі якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

5.48. Згідно із частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

5.49. При цьому Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 759 Цивільного кодексу України особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

5.50. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктами оренди за цим Законом є: єдині майнові комплекси підприємств, їхніх відокремлених структурних підрозділів; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини); інше окреме індивідуально визначене майно; майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), а також майно, заборонене до приватизації, яке може при перетворенні державного підприємства в господарське товариство надаватись такому товариству на правах оренди; майно, щодо якого до статутного капіталу внесено право господарського відання на майно; майно, закріплене на праві господарського відання за акціонерними товариствами та їхніми дочірніми підприємствами у процесі їх утворення та діяльності; майно, передане до статутного капіталу акціонерних товариств на праві господарського відання; майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, державних і комунальних установ та організацій, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних та фіскальних органів, Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, - без права викупу та передачі в суборенду орендарем; майно, що не підлягає приватизації, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду.

5.51. Натомість відносини оренди землі врегульовані Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі". Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

5.52. За змістом статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу. 

5.53. Водночас господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Самарівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Самарівської міської ради, виснували, що оспорюваний прокуратурою договір від 01.04.2023 № 110 ТС передбачає користування не земельною ділянкою, а саме тротуарним покриттям, що є окремим, відмінним об`єктом правового регулювання. З урахуванням наведеного господарські суди попередніх інстанцій виснували, що оспорюваний договір від 01.04.2023 № 110 ТС не є договором оренди земельної ділянки. 

5.54. Однак Верховний Суд зазначає, що господарські суди, дійшовши наведених висновків, не встановили, чи об`єкти, які передані ФОП Олійнику В. А. за договором від 01.04.2023 № 110 ТС у тимчасове користування, наділені ознаками індивідуально визначеного майна. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій, зазначивши, що оспорюваний договір від 01.04.2023 № 110 ТС не є договором оренди земельної ділянки, не з`ясували правову природу цього договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про оренду землі" та не надали оцінки доводам Новомосковської окружної прокуратури про невідповідність цього договору вимогам Закону України "Про благоустрій населених пунктів". 

5.55. Водночас колегія суддів зазначає, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.08.2025 у справі № 915/1917/19, від 10.06.2025 у справі № 925/910/24, від 01.04.2025 у справі № 917/49/24, від 18.03.2025 у справі № 910/19501/23.

5.56. Проте господарські суди, дійшовши висновку про те, що об`єктом оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС є тротуарне покриття для розміщення тимчасових споруд, а тому цей договір від 01.04.2023 № 110 ТС не є договором оренди земельної ділянки, з порушенням норм процесуального права не дослідили та не надали оцінки доказам, на які посилалася Новомосковська окружна прокуратура в позові. Крім того, суди не надали належної оцінки доводам Новомосковської окружної прокуратури про те, що на момент підписання оспорюваного договору від 01.04.2023 № 110 ТС КП "Новомосковськміськтранс" не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення цього договору.

5.57. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій не виконали покладений на них обов`язок стосовно повного та всебічного дослідження матеріалів справи та не навели обґрунтованих мотивів відхилення доказів, про які зазначає скаржник. 

5.58. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що наведені першим заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підтвердилися, оскільки господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновків Верховного Суду, на які обґрунтовано посилається скаржник та які взяті до уваги колегією суддів під час касаційного перегляду судових рішень. 

Крім того, господарські суди також не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи. 

5.59. При цьому колегія суддів зазначає, що інші доводи, викладені в касаційній скарзі першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, не впливають на результат перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі № 904/4875/24. 

5.60. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.61. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.62. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.63. Колегія суддів вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними всі суттєві фактичні обставини цієї справи, що входили до предмета доказування. У зв`язку з наведеним ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам процесуального законодавства, а тому їх не можна визнати законними та обґрунтованими.

5.64. Водночас порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно відповідно до визначених законодавством меж розгляду справи судом касаційної інстанції. 

5.65. Під час нового розгляду цієї справи для правильного вирішення спору господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, що мають юридичне значення для вирішення спору, і залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

5.66. З урахуванням наведеного касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури належить задовольнити частково, оскаржувані судові рішення - скасувати, а справу - передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

6.3. Згідно із частиною 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.4. Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення в цій справі слід скасувати, а справу № 904/4875/24 передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції для ухвалення обґрунтованого та законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові.

7. Судові витрати

Оскільки в цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково. 

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 у справі № 904/4875/24 скасувати, справу № 904/4875/24 передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак