ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.2026 Справа № 914/2267/25 
За позовом: Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району), м. Івано-Франківськ,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінвестсервіс», с. Зубра Львівської області,
про: стягнення заборгованості у розмірі 532 816,71 грн 
Суддя Н.Є. Березяк
Секретар судового засідання Р.Р. Волошин
За участю представників сторін:
від позивача: Микитюк А.І. - представник
від відповідача: Закалюжна І.В. - представник
На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінвестсервіс» про стягнення заборгованості у розмірі 532 816,71 грн.
Ухвалою суду від 30.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань. 
Ухвалою суду від 23.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.11.2025. В подальшому розгляд справи було відкладено на 11.12.2025.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.09.2023 між сторонами було укладено Договір №81-2023 оренди нерухомого військового майна. В рамках вказаного Договору оренди між сторонами було укладено Договір №8/01 від 02.01.2025 про відшкодування витрат на оплату послуг з постачання і розподілу електричної енергії, згідно якого ТзОВ «Теплоінвестсервіс» відшкодовує Івано-Франківській КЕЧ району вартість спожитої електроенергії. 
Як стверджує позивач, заборгованість відповідача за Договором №8/01 від 02.01.2025 становить 445 550,89 грн. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вказаним договором, позивачем нараховано пеню у сумі 60 206,64 грн; три проценти річних у сумі 5832,20 грн та інфляційні втрати у сумі 21 226,98 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 532 816,71 грн.
Присутній в судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечив частково із підстав наведених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що Позивачем в суму позовних вимог включено вартість електричної енергії за лютий та здійснено посилання на Акт надання послуг на суму 312 234,37 грн однак такий акт не було отримано Відповідачем ні наручно, ні будь-яким іншим способом.
Відтак, на думку відповідача, строк оплати суми 312 234,37 грн по Акту за лютий 2025 року ще не настав, оскільки останній не був отриманий відповідачем, ним не підписаний, відповідач вважає необгрунтованим нарахування Позивачем на зазначену суму та включення в суму позовних вимог 3% річних у сумі 2 874,27 грн та інфляційних нарахувань у сумі 7 646,18 грн. 
Окрім того відповідач вважає неправомірним нарахування позивачем пені оскільки така не передбачена умовами договору. Відтак просить суд відмовити в частині стягнення основного боргу у сумі 312 234,37 грн, пені у сумі 60 206,64 грн, 3% річних у сумі 2 874,27 грн та інфляційних втрат у сумі 7 646,18 грн.
В судовому засіданні 22.01.2026 була проголошена вступна та резолютивна частина рішення.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2023 між Івано-Франківською квартирно-експлуатаційною частиною (району) (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплоінвестсервіс» (Орендар) було укладено договір №81-2023 оренди нерухомого військового майна (далі договір оренди).
В рамках Договору оренди №81-2023 від 04.09.2023 між Івано-Франківською КЕЧ району та ТзОВ «Теплоінвестсервіс» укладено Договір №8/01 від 02.01.2025 про відшкодування витрат на оплату послуг з постачання і розподілу електричної енергії, згідно якого ТзОВ «Теплоінвестсервіс» відшкодовує Івано-Франківській КЕЧ району вартість спожитої електроенергії. 
За цим договором балансоутримувач (позивач) забезпечує надання орендарю (відповідачу) послуг з постачання/розподілу електричної енергії в переданому майні, а орендар зобов`язується відшкодувати витрати за спожиті ним послуги з постачання/розподілу електричної енергії, які поніс балансоутримувач.
Відповідно до п. 2.2. договору відшкодування електроенергії, вартість послуг визначається сторонами по факту її надання за результатами календарного місяця та фіксується в акті наданих послуг.
Згідно з п. 2.3. договору відшкодування електроенергії, даний акт підписується сторонами до 10-го числа місяця, наступного за звітним.
На виконання договору відшкодування електроенергії позивачем виставлено відповідачу: 
- Акт надання послуг №27 від 20.02.2025 на суму 270 644,76 грн за спожиту електроенергію за січень 2025 року (підписаний та скріплений печаткою позивача та відповідача); 
- Акт надання послуг на суму 312 234,37 грн за спожиту електроенергію за лютий 2025 року (не підписаний зі сторони відповідача). 
- Акт надання послуг №45 від 11.04.2025 р. на суму 225808,14 грн за спожиту електроенергію за березень 2025 року (підписаний та скріплений печаткою позивача та відповідача); 
- Акт надання послуг №60 від 13.05.2025 р. на суму 133316,52 грн. за спожиту електроенергію за квітень 2025 року (підписаний та скріплений печаткою позивача та відповідача).
Як стверджує позивач, відповідачу надано наручно Рахунок на оплату №58 від 11.04.2025 на суму 312 234,37 грн за спожиту електроенергію за лютий 2025 року. Однак докази отримання відповідачем такого рахунка позивачем не надавались.
Як стверджує позивач, Івано-Франківською КЕЧ району надано послуги по Договору №8/01 від 02.01.2025 станом на 01.05.2025 на загальну суму 942 003,79 грн. 
22.05.2025 Відповідачем частково сплачено заборгованість за надані послуги згідно Акту надання послуг №27 від 20.02.2025 та Акту надання послуг №44 за спожиту електроенергію за березень 2025 року за спожиту електроенергію в розмірі 496 452,90 грн. 
Таким чином, заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію складає 445 550,89 грн за лютий та квітень 2025 року.
Відповідно до п. 2.5. договору відшкодування вартості електроенергії, оплата за послуги з постачання/розподілу електричної енергії перераховується орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача щомісячно не пізніше 10 днів з дня отримання акту на відшкодування вартості використаної електричної енергії.
Як стверджує позивач, Івано-Франківською КЕЧ району направлено претензію ТОВ «Теплоінвестсервіс» від 27.02.2025 №7/333 про оплату боргу в тому числі за спожиту електроенергію в розмірі 914 090,53 грн. та вимогу від 16.06.2025 №11/845 про оплату боргу в тому числі за спожиту електроенергію в розмірі 1 206 255,94 грн. 
Однак, відповіді на вказані претензії позивач не отримав.
Згідно з п. 4.1. договору відшкодування електроенергії, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати, позивач звернувся до суду із матеріально-правовою вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 532 816,71 грн, у тому числі: основний борг у сумі 445 550,89 грн; пеня у сумі 60 206,64 грн; три проценти річних у сумі 5832,20 грн та інфляційні втрати у сумі 21 226,98 грн.
Під час розгляду справи відповідач визнав позов частково та заперечив проти його задоволення в частині стягнення основного боргу у сумі 312 234,37 грн, пені у сумі 60 206,64 грн, 3% річних у сумі 2 874,27 грн та інфляційних втрат у сумі 7 646,18 грн.
Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.
При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено суд, між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору №8/01 від 02.01.2025 про відшкодування витрат на оплату послуг з постачання і розподілу електричної енергії.
Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки одностороння відмова від виконання договору не допускається.
В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У поданому відзиві на позовну заяву, відповідач ТОВ «Теплоінвестсервіс» не заперечив та підтвердив наявність основної заборгованості перед Позивачем в сумі 133 316,52 грн за спожиту електроенергію по Акту надання послуг за квітень 2025 року, однак заперечив щодо стягнення заборгованості по Акту надання послуг за лютий 2025 року оскільки зазначений Акт та рахунок на оплату за спожиту електричну енергію за лютий 2025 року не було отримано (вручено) Відповідачу ні наручно, ні будь-яким іншим способом.
Відповідно до п. 2.6 Договору Оплата за електричну енергію перераховується стороною 2 на розрахунковий рахунок Сторони 1 щомісячно не пізніше 10 днів з дня отримання Акту на відшкодування вартості використаної електричної енергії. 
Позивачем в суму позовних вимог включено вартість електричної енергії за лютий та здійснено посилання на Акт надання послуг на суму 312 234,37 грн за лютий та зазначено, що даний акт та рахунок надано наручно Відповідачу. Однак докази отримання відповідачем такого рахунка в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами відповідача, що строк оплати суми 312 234,37 грн по Акту за лютий 2025 року ще не настав, оскільки останній не був отриманий відповідачем. Доказів протилежного позивачем не надано.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази споживання відповідачем електроенергії в лютому 2025 саме на заявлену позивачем суму, яка розраховувалась не за фактично спожиту електроенергію в лютому 2025, а як середньоарифметичне за три попередні місяці, що не передбачено умовами договору.
Відтак до стягнення підлягає заборгованість в сумі 133 316,52 грн за спожиту електроенергію по Акту надання послуг за квітень 2025 року, а в стягненні заборгованості в сумі 312 234,37 грн по Акту надання послуг за лютий 2025 року слід відмовити.
Щодо стягнення 60 206,64 грн пені, 5832,20 грн 3% річних та 21 226,98 грн інфляційних втрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
З наведеного випливає, що обов`язковою умовою виникнення права на нарахування пені є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, підстав для їх застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обов`язок та умови сплати пені.
Як вбачається із договору відшкодування електроенергії, у ньому відсутні умови про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, підстави для їх застосування та розмір. Позивачем також не представлено інших правочинів, з яких би вбачалося, що сторони узгодили умову про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені.
Таким чином, у зв`язку з відсутністю укладеного між сторонами письмового правочину про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, відсутністю спеціального законодавчого акту, який визначає обов`язок боржника сплатити пеню за невиконання зобов`язання у правовідносинах, що склалися між сторонами, в задоволені вимоги про стягнення пені в сумі 60 206,64 грн слід відмовити.
Судом перевірено розрахунок нарахованих позивачем сум 3% річних, інфляційних та встановлено, що до стягнення підлягає 2957,93 грн 3% річних та 13 633,27 грн інфляційних втрат. В стягненні решти слід відмовити.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
1.Позов задоволити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінвестсервіс» (81135, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Зубра, вул. Стуса 6-Б; код ЄДРПОУ: 39880486) на користь Івано-Франківської квартирно- експлуатаційної частини (району) (89412, м. Івано-Франківськ, вул. Національної Гвардії 14 Г, код ЄДРПОУ: 08494013) 133 316,52 грн заборгованості, 2957,93 грн 3% річних та 13 633,27 грн інфляційних втрат та судовий збір в розмірі 1798,89 грн.
3. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.01.2026.
Суддя Березяк Н.Є.