П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/10019/25	
Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
       Головуючого:              Градовського Ю.М.
       суддів:                          Бітова А.І.,
                                            Єщенка О.В.,
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України, в якому просив:
- визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 22.12.2023р. по 22.06.2024р. включно;
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 22.12.2023р. по 22.06.2024р. включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою КМУ від 8.02.1995р. №100..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у період з 27.11.2018р. по 21.12.2023р. проходив військову службу в органах ДПСУ, у тому числі у період з 10.04.2019р. по 17.11.2022р. у НОМЕР_2 прикордонному загоні та з 18.11.2022р. по 21.12.2023р. у НОМЕР_3 прикордонному загоні.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 4.12.2023р. за №613-ОС позивача звільнено зі військової служби.
Не погодившись із визначеною до сплати сумою коштів при звільненні, він звернувся до суду із позовом у справі №420/7398/24.
14.03.2025р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2024р. у справі №420/7398/24 ВЧ НОМЕР_1 перераховано на користь позивача 108 022,55грн.. 
Враховуючи наявність підстав для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 22.12.2023р. по 22.06.2024р. включно.
Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 22.12.2023р. по 22.06.2024р. включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою КМУ від 8.02.1995р. №100 у розмірі 91 740,56грн..
Стягнуто з НОМЕР_2 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,2грн..
В апеляційній скарзі НОМЕР_2 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_1 ) ДПС України просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на день виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не проведено із ОСОБА_1 розрахунку у повному обсязі, у зв`язку із чим позивач відповідно до ст.117 КЗпП має право на виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку.
Враховуючи те, що виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки здійснюється не більш як за шість місяців, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку у розмірі 91 740,56грн..
Проте, з таким висновком суду першої інстанції щодо компенсації середнього заробітку не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 у період з 10.04.2019р. по 17.11.2022р. проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ), а у період з 18.11.2022р. по 21.12.2023р. - у НОМЕР_3 прикордонному загоні ДПС України (ВЧ НОМЕР_4 ).
Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України (ВЧ НОМЕР_4 ) від 21.12.2023р. за №648-ос «Про особовий склад» відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», «Положення про проходження громадянами Украйні військової служби в Державній прикордонній службі України», «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас Збройних Сил України за підпунктом “г” пункту 3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 21.12.2023р..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2024р. по справі №420/7398/24 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 29.01.2020р. по 17.11.2022р. грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період сум грошової допомоги для оздоровлення та премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1.01.2018р., на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахування положень пункту 4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020р.); зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 в період з 29.01.2020р. по 17.11.2022р. грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період сум грошової допомоги для оздоровлення та премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 1.01.2020р., ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1.01.2021р., ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1.01.2022р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Постановою КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017р., та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України (ВЧ НОМЕР_4 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 18.11.2022р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період сум грошової допомоги для оздоровлення та премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1.01.2018р., на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахування положень пункту 4 Постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020р.); зобов`язано НОМЕР_3 прикордонний загін ДПС України (ВЧ НОМЕР_4 ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 в період з 18.11.2022р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період сум грошової допомоги для оздоровлення та премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1.01.2022р., ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1.01.2023р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Постановою КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017р., та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
14.03.2025р. ВЧ НОМЕР_1 на виконання рішення суду виплатила перераховане грошове забезпечення у розмірі 108 022,55грн..
Вважаючи дії відповідача щодо порушення строків повного розрахунку при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_1 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч.1 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.2 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009р. №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009) передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.
Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст.117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
Згідно із ч.2 ст.117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як вбачається із обставин справи, на момент звільнення з військової служби наказом Начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України від 4.12.2023р. за №613-ОС та виключення його із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 21.12.2023р. наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України «Про особовий склад» від 21.12.2023р. №648-ОС (а.с.19-20) ОСОБА_1 проходив військову службу в НОМЕР_3 прикордонному загоні ДПС України.
Також згідно із витягом із наказу Начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України за №551-ОС від 17.11.2022р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу управління та знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку із вибуттям для подальшого проходження служби у розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону.
Водночас, під час проходження служби та при звільненні позивачу не було виплачено грошове забезпечення з 29.01.2020р. по 17.11.2022р., а також грошову допомогу на оздоровлення та премію, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом в рамках справи №420/7398/24.
За результатами розгляду вказаної справи, Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 26.08.2024р. задовольнив частково вимоги ОСОБА_1 , в тому числі до НОМЕР_2 прикордонного загону, та 14.03.2025р. відповідач виплатив позивачу грошове забезпечення у розмірі 108 022,55грн.. 
У межах цієї справи, позивач звернувся до суду із позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2023р. по 22.06.2024р..
Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.
Так, правова підстава цього позову – ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що за приписами ст.117 КЗпП України ОСОБА_1 має право на виплату такого середнього заробітку.
З урахуванням того, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику при звільненні всіх належних сум, на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби, допускається поширення норм ст.ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.
У цьому контексті судова колегія зауважує, що приписи ч.1 ст.47, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.
Межі дії диспозиції ч.1 ст.117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких вступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.
Ці обставини не зазнали змін внаслідок унесення змін до ст.ст.116, 117 КЗпП України ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1.07.2022р. №2352-IX.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що законодавцем визначений механізм відповідно до якого здійснення остаточного розрахунку звільненої з військової служби особи за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням, повинен здійснювати орган Держприкордонслужби, який виключив особу із списків особового складу органу Держприкордонслужби.
Враховуючи вищезазначене, судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 не звільнявся з НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України і відповідач не мав статусу власника або уповноваженого ним органу для проведення розрахунку в день звільнення позивача з військової служби.
Отже, фактичні обставини цієї справи не відповідають гіпотезі ч.1 ст.117 КЗпП України, а відтак ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин. Поширення дії вказаної норми на випадок, який має місце у цій справі, протирічило б її змісту, сфері її дії й меті запровадження.
З огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для виплати НОМЕР_2 прикордонним загоном ДПС України (ВЧ НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 середнього заробітку, передбаченого ч.1 ст.117 КЗпП України.
Аналогічних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2024р. по справа №520/1897/22.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, а відтак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку в розмірі   91 740,56грн., у зв`язку із чим вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025р. скасувати.
Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.                    

Головуючий:                                                               Ю.М. Градовський

                   

                           Судді:                                                                            А.І. Бітов                                        

                                                     
                                                                                            О.В. Єщенко