ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року	Львів	Справа № 260/378/25 пров. № А/857/17837/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року (головуючий суддя Скраль Т.В., м. Ужгород) у справі № 260/378/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області  про визнання протиправними дій,

                          в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 921060817259 від 25 листопада 2024 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 31 грудня 1983 року по 15 серпня 2016 року в органах Митної служби України та перевести ОСОБА_1 з 18 листопада 2024 року на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що станом на 01.05.2016 позивач не мав 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Вказує, що періоди роботи посадових осіб в органах державної митної служби на посадах, під час перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за нормами Закону України  «Про державну службу». Зазначає, що за нормами  Митного кодексу України  посадовим особам митних органів присвоюються спеціальні звання, а не ранги державних службовців.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 18 листопада 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою № 10849 про перехід на інший вид пенсії, (а.с. 41-42).
25 листопада 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області рішенням № 921060817259 відмовило у проведенні перерахунку пенсії, оскільки згідно статті 3 Закону № 889-VIII його дія не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 з 31.12.1983 по 15.08.2016 року працював в органах Митної служби України. 11.05.1994 року вперше присвоєно персональне звання митної служби 3 рангу. Наявний запис про прийняття присяги державного службовця 11.04.1994 року. Відомості про присвоєння рангу державного службовця після прийняття присяги відсутні. Таким чином, для зарахування періодів роботи в органах Митної служби України до стажу державної служби підстави відсутні, оскільки у період роботи у вказаних органах ОСОБА_1 присвоювалися спеціальні звання. Оскільки у ОСОБА_1 , відсутній необхідний стаж державної служби, передбачений Постановою №622, право на призначення пенсії за віком згідно Закону України від 10 грудня 2015 p. №889-VIII “Про державну службу” відсутнє. Враховуючи викладене вище, прийнято рішення гр. ОСОБА_2 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України “Про державну службу” на підставі заяви від 26.07.2023 року № 2987 відмовити, (а.с. 22).
Не погодившись із рішенням про відмову у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається  Законом України «Про державну службу» № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 (далі -  Закон № 889-VIII).
Статтею 90 Закону №889-VIII  передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність  Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  статтею 25 Закону України «Про державну службу»  та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону № 3723-ХІІ  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  статтею 25 Закону України «Про державну службу»  та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України «Про державну службу»  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою  статті 37 Закону № 3723-XII  встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої  статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 року №822/254/18, від 15.12.2020 року у справі № 560/2398/19, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17.
Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до   статті 37 Закону № 3723-XII   після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою   статті 37 Закону № 3723-XII   і Прикінцевих та перехідних положень Закону   № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, фактичною підставою відмови у призначенні позивачу пенсії за  Законом № 889-VIII є відсутність у нього необхідного стажу державної служби.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 працював з 31 грудня 1983 року по 15 серпня 2016 року в органах Митної служби України (а.с. 46-53).
Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229  (далі - Порядок №229), пунктом 6 якого передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності  Законом  обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.
Пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим  Законом  обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
У даному випадку застосуванню підлягає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283).
Згідно пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Частиною сімнадцятою  статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993  регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.
Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.
Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». 
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 588 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України  “Про державну службу”. При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України  “Про державну службу”, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Аналізуючи наведені положення Митного кодексу України та пункту 2 Порядку №283, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період проходження служби посадовими особами митних органів служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” і в тому разі, якщо таким особам присвоювалися спеціальні звання під час проходження служби.
Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що період роботи у митних органах не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, так як в цей час позивачу були присвоєні спеціальні звання, є безпідставними.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що на час звернення позивача до органу пенсійного фонду з заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до положень Закону України від 10.12.2015 № 899-VІІІ “Про державну службу” він досягнув визначеного віку, набув необхідний мінімальний страховий стаж, стаж його роботи на посадах державного службовця становить понад 20 років, що підтверджується записами у трудовій книжці, відтак, позивач має право на переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію державного службовця відповідно до п.п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899-VІІІ “Про державну службу”.
Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з яким у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 260/378/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш