УХВАЛА
про залишення скарги без руху
22 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 336/6092/19
провадження № 51- 4727 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевіривши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року,
установив:
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя вироком від 23 травня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК), із застосуванням ст. 68 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст.71 КК шляхом складання призначеного покарання з частиною невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2019 року призначив ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 7 місяців.
Запорізький апеляційний суд вироком від 11 вересня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишив без задоволення, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнив. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2025 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК, у частині призначеного покарання скасував та ухвалив в цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК покарання у вигляді 6 років 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2019 року та призначив ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. В решті вирок залишив без змін.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_5 оскаржила його в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального Кодексу (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК однією з підстав для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції, в тому числі, є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
При вирішенні питання про наявність визначеної положеннями ст. 438 КПК підстави - невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, для скасування чи зміни судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. 414 КПК.
Однак, у поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на положення ст. 414 КПК, не зазначає в чому саме полягають порушення судом апеляційної інстанції вказаної норми закону, з урахуванням того, що санкцією ч. 4 ст. 186 КК передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, при тому, що засудженому ОСОБА_4 вироком Запорізького апеляційного суду, відповідно до ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК, було призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, що є нижчим від мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 186 КК, та з урахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі на строк 7 років .
Водночас, захисник в прохальній частині касаційної скарги, ставлячи вимогу про зміну вироку Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року та пом`якшення ОСОБА_4 призначеного покарання, не вказує яке саме рішення повинен прийняти Суд, в тому числі з огляду на положення, передбачені ст. 414 КПК, якою фактично врегульовується питання призначення покарання в межах відповідної статті закону (у даному випадку ч.4 ст. 186 КК).
Таким чином, недодержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, є підставою для залишення касаційної скарги прокурора без руху.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
При повторному зверненні до суду захисником ОСОБА_5 має бути підтверджено, що нею не пропущено цього строку.
З урахуванням наведеного, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3