ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 679/866/25
Провадження № 22-ц/820/2637/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,
з участю представниці позивачки  ОСОБА_1 ,
представниці відповідача  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2025 року про призначення експертизи,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Відділ ДРАЦС) про встановлення факту батьківства.
ОСОБА_3 зазначила, що з жовтня 2018 року вона підтримувала близькі стосунки з ОСОБА_5 , який від попереднього шлюбу має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_6 , а державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до частин першої статті 135 Сімейного кодексу України. ОСОБА_5 визнавав своє батьківство щодо дочки та надавав матеріальну допомогу на потреби дитини. У жовтні 2024 року  ОСОБА_5 був мобілізований до лав Збройних Сил України, а у квітні 2025 року – зник безвісти під час виконання бойового завдання. Відсутність відомостей про ОСОБА_5 як батька малолітньої  ОСОБА_6 позбавляє дитину права на відповідне матеріальне забезпечення.
За таких обставин ОСОБА_3 просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_5 , який зник безвісти 13 квітня 2025 року внаслідок бойових дій, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2025 року, в якій ухвалою від 10 листопада 2025 року виправлено описку, за клопотанням ОСОБА_3 в особі її представниці, адвокатки Хіноцької О.І., призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Мама Папа» (далі – ТОВ «Мама Папа»).
На вирішення експерта поставлено питання: чи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним братом малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_3 .?
Зобов`язано ОСОБА_4 з`явитися до представництва Медико-генетичного центру «Мама Папа» ТОВ «Мама Папа» у місті Рівне для відібрання біологічних зразків у день та час, визначені експертами.
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
Зобов`язано ОСОБА_3 оплатити проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі, визначеному експертами.
Зобов`язано ОСОБА_3 оплатити вартість проїзду від місця проживання до місця відібрання біологічних зразків та на зворотній шлях для ОСОБА_4 .
Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.
Суд першої інстанції керувався тим, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити ці обставини неможливо.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що факт батьківства може бути встановлений судом виключно у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини. Водночас у справі відсутні докази смерті ОСОБА_5 чи визнання його померлим, а тому ОСОБА_3 мала б звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Суд призначив експертну установу без узгодження з відповідачем і не вирішив питання щодо відібрання біологічних зразків у дитини.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо неправильності ухвали суду про зупинення провадження у справі, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині судове рішення не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на її законність та обґрунтованість.
Відділ ДРАЦС не висловив своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила дочку ОСОБА_6 . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено в порядку, передбаченому статтею 135 Сімейного кодексу України, тобто за прізвищем та за вказівкою матері.
ОСОБА_3 пред`явила позов до ОСОБА_4 як сина військовослужбовця ОСОБА_5 , який зник безвісти під час виконання бойового завдання.
В підготовчому засіданні ОСОБА_3 заявила клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін і диспозитивність (частина третя статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі висновками експертів.
В силу частини першої, другої, третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Із положень частини першої статті 104 ЦПК України слідує, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Як передбачено частиною першою статті 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що при прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав та інтересів особи.
Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується за допомогою реалізації його основних засад, у тому числі принципів змагальності та диспозитивності.
За правовим визначенням предметом позову є матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в юридичній заінтересованості останнього отримати певне матеріальне благо, щодо якого виник спір.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Висновок експерта є доказом, який складається на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Судом призначається експертиза за відповідною заявою учасників справи для з`ясування обставин, які можуть бути встановлені лише із застосуванням спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.
Таким чином, експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування у справі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 5, 9 постанови від 15 травня 2005 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті ?...? ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Для встановлення походження дитини правове значення мають будь-які фактичні дані, які підтверджують цю обставину, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання або спростування батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.
Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» (Кalacheva v. Russian Federation, рішення від 7 травня 2009 року, заява №3451/05, п. 34) вказав на те, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Із матеріалів справи слідує, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спір з приводу батьківства малолітньої ОСОБА_6 , для вирішення якого слід встановити обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення сторін.
Ці обставини переконливо можуть бути встановлені лише із застосуванням спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.
Отже суд першої інстанції правомірно задовольнив клопотання ОСОБА_3 і призначив у справі молекулярно-генетичну експертизу.
Посилання ОСОБА_4 на відсутність підстав для призначення експертизи суперечать фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють питання призначення експертизи. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, є безпідставними. Процесуальні дії суду не вплинули на правильність вирішення питання про призначення експертизи.
У разі відмови учасників справи від подання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, суд відповідно до статті 109 ЦПК України вправі визнати факт, для з`ясування якого її було призначено.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2025 року про призначення експертизи залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

І.В. П`єнта

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Зеленська В.І. 
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 51