єдиний унікальний номер справи 531/3022/25
номер провадження 2/531/104/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді – Фисун Л.С.
за участю секретаря судового засідання Нагорної О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Карлівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:
стислий виклад позиції позивача.
Позивач ТОВ «Факторинг партнерс» звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 05.12.2020 між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3298732. Станом на день звернення до суду заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються. Розмір заборгованості за Договором № 3298732 від 05.12.2020, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15028,80 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5050,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 9978,80 грн. Первинним кредитором ТОВ «Авентус України» було відступлене право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а в подальшому позивачу, який набув право вимоги за договором № 3298732. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 3298732 в сумі 15028,80 грн., судові витрати в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн.
Позиції учасників судового провадження.
26.12.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю, посилаючи на те, що позивачем не надано жодних доказів перерахування грошових коштів на виконання умов договору кредиту, а витяги з реєстру боржників та розрахунки заборгованості є внутрішніми документами позивача, які не є обґрунтованими. Разом з цим, зазначає,що при стягнення заявленої заборгованості необхідно керуватись обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не завуальованими умовами, як дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом.  Крім цього просить застосувати строки позовної давності, які сплинули у грудні 2023 року, так як до даних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки. Також зазначає про недоведеність заявленого розміру витрат на правничу допомогу. 
05.01.2026 від позивача ТОВ «Факторинг партнерс» надійшла відповідь на відзив в якому зазначає, що відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту №3298732 від 05.12.2020 року строк кредитування становить 14 днів з можливістю пролонгації строку кредитування. ТОВ «Авентус Україна» довідався або міг довідатися про порушення свого права, коли наступив момент повернення суми кредиту, якого не відбулося, мав би початись перебіг строку позовної давності. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. карантину. Тобто, на момент укладення кредитного договору вже діяли норми закону, які призупиняли перебіг строку позовної давності. Загальні та спеціальні строки позовної давності були призупинені до 30.06.2023, а їх перебіг міг би початись з 30.06.2023. Натомість відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України. На момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно, позовна заява подана в межах строку позовної давності.
На підтвердження видачі кредитних коштів за договором до позовної заяви було додано квитанцію ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків, яка підтверджує факт перерахування грошових коштів у сумі 5050,00 грн. від ТОВ «Авентус Україна» відповідачу на ЕПЗ номер: НОМЕР_1 , реквізити якої було власноруч зазначено відповідачем при заповненні форм на сайті первісного кредитора. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача, зазначений ним при укладанні договору. Надані докази перерахунку коштів є належним доказом видачі грошових коштів на виконання умов договору.
Щодо нарахування відсотків зазначає, що згідно умов договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.-4.5 Договору (п.4.1. Договору)
Як вбачається з розрахунку заборгованості первісного кредитора, позичальником здійснено часткове погашення, внаслідок чого відбулося продовження строку договору. Позивачем відсотки по договору не нараховувалися. Факт здійснення погашення заборгованості та пролонгації строків виконання зобов`язань за кредитним договором, підтверджується розрахунками відповідних первісних кредиторів та свідчить про належне усвідомлення відповідачем умов зазначеного договору, його прийняття та фактичне визнання існування заборгованості. 
Крім цього, заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу позивача є співмірною зі складністю даної справи. 
Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та поновити строк для подання відзиву на позов та прийняти відзив.
Проаналізувавши причини пропуску строку подання відзиву на позов, суд вважає їх поважними, а тому враховуючи наявність підтверджуючих доказів про направлення відповідачу відзиву на позов, з метою забезпечення змагальності сторін та рівних прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, вважає за необхідне поновити строк для подання відзиву на позов та прийняти відзив.
Представник позивача ТОВ «Факторинг партнерс» свого представника у судове засідання не направив, згідно матеріалів справи позовні вимоги банку підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутність.
Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщався про дату та час судового засідання, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи не надав.
За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 09 грудні 2025 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) (а.с.80).
Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
05.12.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір № 3298732 про надання споживчого кредиту (далі- Договір), підписаний електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором (а.с. 27-30).
Згідно п. 1.4. Договору відповідачу надано кредит у сумі 5050,00 грн, строком на 14 днів.
Згідно п. 1.5.1. Договору знижена процентна ставка становить 1,01% в день від суми кредиту та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості.
Згідно п. 1.5.2. Договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день від суми кредиту та застосовується в межах строку надання кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови за значені в п.п. 1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки та в межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.1.-4.6 цього договору та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.
Відповідно до п.п. 2.1. п.2 Договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 .
Згідно з п.п. 2.4. п. 2 Договору, кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору.
Відповідно до п. 3.1. Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".
За положеннями п. 4.1 Договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5 договору.
Згідно п. 4.2. Договору споживач, якщо заборгованість за кредитом становить не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3. договору. 
З паспорта споживчого кредиту, підписаним відповідачем електронним підписом одноразовим, в якому зазначена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, вбачається наступне: сума кредиту складає 5050,00 грн на споживчі потреби, шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки, строком на 15 днів, стандартна процентна ставка 695,40% річних (1,90% в день), знижена процентна ставка 3,66% річних (0,01% в день) (а.с. 49-50).
Графіком платежів до договору споживчого кредиту № 3298732, зазначено кількість платежів, терміни повернення кредиту, а саме кількість платежів один, дата повернення кредиту 19.12.2020 (а.с. 45).
З квитанції до платіжної інструкції ВПВ «Фінансовий світ» вбачається, що кошти в сумі 5050,00 грн. зараховані на платіжну картку № НОМЕР_1 , дата операції 05.12.2020 платник TOB «Авентус Україна», надавач платіжних послуг ТОВ «ФК «Контрактовий дім», отримувач ОСОБА_1 (а.с.55). 
Відповідно до інформації (розрахунку заборгованості), за укладеним договором № 3298732 від 05.12.2020, наданої ТОВ «Авентус Україна», загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором № 3298732 за період з 05.12.2020 по 27.01.2021 складає 15028,80 грн, з яких 5050,00 грн – основний борг, 6,06 грн- проценти (знижена), 11993,75 грн- проценти (стандартна) (а.с.57-61).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» за кредитним договором № 3298732 від 05.12.2020 за період із 05.12.2020 по 28.07.2021 станом на 11.11.2025 складає 15028,80 грн (а.с.62).
28.07.2021 укладено договір факторингу № 28072021 відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3298732 від 05.12.2020 до боржника ОСОБА_1 (а.с. 7-13).
23.05.2024 укладено договір факторингу №23/05/2024 відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3298732 від 05.12.2020 до боржника ОСОБА_1 (а.с. 14-26). 
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Ураховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який надісланий первісним кредитором на номер телефону відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений між сторонами.
Таким чином, факт укладення договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 є доведеним.
В підписаних відповідачем та первісним кредитором договорах відповідач разом із основними анкетними даними, ідентифікаційним кодом, місцем реєстрації зазначила номер рахунку позичальника.
На підтвердження надання кредитних коштів, позивач надав підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів через ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» на платіжну картку, зазначену позичальником у договоріпро надання споживчого кредиту.
Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером на яку переказувались грошові кошти та яка вказана нею в кредитному договорі, їй не належить.
Надані позивачем докази, суд визнає належними, допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
При укладенні Договру сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка добровільно ним не погашається.
У матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості.
За вказаних обставин суд вважає, що у кредитора наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Разом з тим, суд не погоджується з аргументами позивача щодо стягнення з відповідача нарахованої первісними кредиторами заборгованості за процентами за користування грошовими коштами та зважає на наступне.
Згідно п.1.4. Договору про надання споживчого кредиту строк кредиту- 14 дні. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів. Строк кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього Договору.
За положеннями п. 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2.-4.5 договору.
Згідно п. 4.2. Договору споживач, якщо заборгованість за кредитом становить не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3. договору. 
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов`язань у визначений Договором строк щодо повернення кредиту не виконав, здійснив часткове погашення заборгованості на 33 день після укладення договору. Доказів того, що відповідач ініціював продовження строку кредитування матеріали справи не містять.
Згідно п. 1.5.2. Договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день від суми кредиту застосовується в межах строку надання кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови за значені в п.п. 1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки та в межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.1.-4.6 цього договору та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.
Таким чином, у товариства були наявні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.
Разом з тим, суд зауважує, що при розрахунку заборгованості товариством нараховано відсотки за 235 днів, що не передбачено умовами договору.
За таких обставин, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5050,00 грн, а також відсотків за користування кредитними коштами за 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення у розмірі 6812,45 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.1077, ч. 1 ст.1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази переходу права вимоги за кредитним договором до відповідача ОСОБА_1 .
Щодо пропущення позивачем позовної давності суд зазначає наступне.
Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст.263 та 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
У зв`язку з цим, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24.00 год 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»(далі -Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IXнабрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився до 04.09.2025.
З огляду на це, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг строку звернення до суду зупинявся.
Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
З 02.04.2020 діяв механізм продовження позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX), який тривав до 30.06.2023, а з 17.03.2022 - також продовження на строк дії воєнного стану (п.19 у редакції Закону № 2120-ІХ) до 29.01.2024. Надалі з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений (нова редакція п. 19,Закон № 3450-ІХ), а з 04.09.2025 зазначений пункт виключено (Закон № 4434-ІХ), що поновило перебіг строків.
Договір укладено 05.12.2020, позов подано до суду 01.12.2025. За таких обставин загальний трирічний строк звернення до суду не сплинув, а доводи відповідача про його пропуск є необґрунтованими та відхиляються судом.
Враховуючи вищезазначені обставини, з суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором в сумі 11862,45 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5050,00 гривень, заборгованості за відсотками в сумі 6812,45 гривень. 
Судові витрати.
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 02.07.2024 між позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №02-07/2024(а.с. 41-43). 
Відповідно до витягу з акту № 21 про надання правничої допомоги від 31.10.2025 сторони за Договором №02-07/2024 від 02.07.2024 погодили надання наступних правових послуг: надання усної консультації з вивченням документів – 3000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачці її до суду – 6000 грн. (а.с. 48).
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою – п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21
Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги. Разом з цим, суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.
Питання щодо судового збору суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.
Оскільки вимоги позивача задоволено частково на 78,93%, то з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1912,00 грн. (а.с. 6).
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 140, 141, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» заборгованість за договором № 3298732 від 05.12.2020 в розмірі 11862,45 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 45 коп)гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» судовий збір в сумі 1912,00 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять гривень 00 коп) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358цього Кодексу.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс», адреса місцезнаходження: вул. Гедройця Єжи, 6 офіс 521 м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 02.02.2026.

Суддя Л.С.Фисун