ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 300/2794/25
адміністративне провадження № К/990/48232/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Рибачука А.І., Бучик А.Ю., розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Гомельчука С.В., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Шавеля Р.М., Бруновської Н.В., Хобор Р.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Інфоресурс», про визнання протиправною відмови щодо внесення змін до відомостей єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення послідовності здобуття освіти, спонукання до вчинення певних дій, 
УСТАНОВИВ:
ВСТУП
У цій справі Верховному Суду належить перевірити правильність застосування судами попередніх інстанцій норм частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» щодо порушення або непорушення послідовності здобуття освіти, визначеної вказаними нормами.
Верховний Суд виснував, що у спірних правовідносинах зазначені норми необхідно застосовувати так:
поточне здобуття освіти буде послідовним, якщо здобуття освіти здійснюється з дотриманням визначеної у нормах частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» черговості (стадійності, наступності) відповідно до закріпленої в них ієрархії рівнів освіти, тобто, коли наступний (поточний) рівень освіти є вищим за попередній рівень;
послідовність здобуття поточного рівня освіти не вважатиметься порушеною і буде дотримана, якщо особа, яка має повну загальну середню освіту й не отримувала документ про вищу освіту, здобуває поточну освіту за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти будь-якого ступеня після здобуття нею професійної (професійно-технічної) освіти.
I. ІСТОРІЯ СПРАВИ
I.I Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
1. ОСОБА_1 (далі - також ОСОБА_1 , позивач) 08 серпня 2019 року зарахований до Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника за освітньо - кваліфікованим ступенем «бакалавр», однак 01 вересня 2019 року був відрахований із закладу освіти.
2. 16 серпня 2021 року позивач зарахований до Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника за освітньо-кваліфікованим ступенем «бакалавр» на заочну форму навчання, дата завершення навчання 01 липня 2025 року.
3. 01 вересня 2022 року позивач зарахований до вищого професійного училища № 21 м. Івано-Франківськ, а 30 червня 2023 року завершив навчання та отримав диплом кваліфікованого робітника за професією «Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення».
4. Починаючи з 18 серпня 2023 року позивач зарахований до Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» за освітнім ступенем «бакалавр» - спеціальність 101 «Екологія».
5. Відповідно до довідки № 275882 від 05 вересня 2024 року про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - також ЄДЕБО) послідовність здобуття освіти позивачем визнана порушеною.
6. На звернення позивача від 18 лютого 2025 року Міністерство освіти і науки України (далі - також Міносвіти, відповідач) листом № 3/2008-25 від 05 березня 2025 року повідомило про те, що ОСОБА_1 08 серпня 2019 року зарахований для здобуття освітнього ступеня бакалавра (НРК 6) до Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, з якого в подальшому був відрахований 01 вересня 2019 року.
7. Також зазначено, що позивач повторно, а саме - 16 серпня 2021 року зарахований для здобуття освітнього ступеня бакалавра (НРК 6) до Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника. У 2022 році отримав диплом кваліфікованого робітника (серія К23 № 038769), виданий 30 червня 2023 року Вищим професійним училищем № 21 м. Івано-Франківська. У 2023 році ОСОБА_1 зарахований для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра (НРК 5) до Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування». Здобуття освіти на рівні, нижчому ніж рівень попереднього навчання, не вважається послідовним. Саме тому в довідці, сформованій на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує», тому, підстави для внесення змін до ЄДЕБО в частині формування відповідної довідки відсутні.
I.ІІ Короткий зміст позовних вимог
8. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міносвіти, у якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо відмови у частині внесення змін до довідки з ЄДЕБО № 275882 від 05 вересня 2024 року (далі - також спірна довідка) щодо визначення порушення послідовності здобуття освіти;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до відомостей ЄДЕБО, зазначивши у довідці «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - вказати «Так, не порушує».
9. На обґрунтування підстав позову та зазначених у ньому вимог позивач наводив аргументи про те, що у зв`язку із здобуттям ним освіти на рівні «Фаховий молодший бакалавр» надає йому передбачене статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» право на отримання відстрочки від призову на військову службу, для чого він й звернувся за отриманням спірної довідки.
10. Позивач стверджував, що зазначення у такій довідці відомостей про порушення ним послідовності отримання освіти є протиправним і не ґрунтується на законі, оскільки зарахування його до вищого навчального закладу на бакалаврському рівні вищої освіти не свідчить про фактичне її здобуття.
11. У зв`язку з наведеним позивач наголошував, що висновок відповідача про порушення у такому випадку послідовності здобуття освіти не враховує відсутності факту здобуття на тому ж або вищому рівні за той рівень освіти, який здобувався ним станом на момент отримання спірної довідки.
12. Позивач вважав протиправними вчинені відповідачем дії щодо видання у спірних правовідносинах довідки про порушення послідовності освіти та відмови у внесенні Міносвіти змін до ЄДЕБО із зазначенням відомостей про дотримання такої послідовності, оскільки фізична особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню, у разі завершення нею навчання за відповідною освітньо кваліфікаційною програмою, виконання відповідної освітньої програми необхідного обсягу та проходження атестації. 
13. При цьому, позивач підкреслював, що основним критерієм під час вирішення питання про дотримання послідовності здобуття освіти є завершеність попереднього етапу навчання та здобуття певного рівня освіти, що, своєю чергою, має підтверджуватись відповідним документом про освіту. 
14. Зауважував, що його поточне навчання на фахового молодшого бакалавра є вищим за раніше здобутий рівень освіти «Кваліфікований робітник» (диплом серії НОМЕР_1 , виданий Вищим професійним училищем № 21 м. Івано-Франківська 30 червня 2023 року), що відповідає третьому рівню Національної рамки кваліфікацій й не зумовлює наявності законних підстав для відмови Міністерства освіти і науки України у внесенні змін про відсутність порушення послідовності здобуття ним освіти.
I.IIІ Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
15. Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалив у цій справі рішення від 03 липня 2025 року, яким у задоволенні позову відмовив. Таке рішення суду першої інстанції залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року.
16. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що згідно з установленими у цій справі обставинами позивач здобуває вищу освіту одночасно у декількох вищих навчальних закладах, в одному з яких за рівнем вищої освіти бакалавра (строк завершення навчання 01 липня 2025 року), а в іншому - за рівнем вищої освіти фахового молодшого бакалавра (строк завершення навчання 30 червня 2026 року).
17. За таких обставин, суди попередніх інстанцій зазначали, що позивач по завершенню навчання 01 липня 2025 року здобуде освіту за освітнім рівнем вищої освіти бакалавра, після чого, по завершенню навчання 30 червня 2026 року, отримає освітній ступень «фаховий молодший бакалавр».
18. Проте суди зауважили, що наступним освітнім рівнем після першого (бакалаврського) рівня вищої освіти є другий (магістерський) рівень вищої освіти, а не ступінь фахового молодшого бакалавра.
19. З огляду на зазначене, суди констатували, що позивач здобуває освіту за освітнім рівнем, який є нижчим, ніж наступний.
20. Зважаючи на положення норм частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» за якими здобуття освіти на рівні, нижчому ніж рівень попереднього навчання, не вважається послідовним, суди попередніх інстанцій, враховуючи з`ясовані судовим розглядом цієї справи обставини, виснували, що у спірних правовідносинах оскаржені дії відповідача є правомірними й вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, і прав ОСОБА_1 не порушують.
I.IV Короткий зміст вимог касаційної скарги
21. Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених ним у судах усіх інстанцій під час розгляду цієї справи.
II. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
22. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження ухвалених у цій справі судових рішень, скаржник стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень застосували норми права без урахування висновків Верховного Суду, сформульованих у постановах від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24 та від 14 листопада 2025 року у справі № 160/30918/24 щодо застосування положень пункту 23 частини першої статті 1, частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» та статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
23. За даними автоматизованої системи документообігу суду та згідно з наявними у касаційному провадженні матеріалами, касаційна скарга та додані до неї документи в електронному вигляді доставлені до електронного кабінету Державного підприємства «Інфоресурс» 24 листопада 25 року о 14:10 годині, а до електронного кабінету Міносвіти - 24 листопада 25 року о 14:10 годині. Ухвала Верховного Суду від 01 грудня 2025 року про відкриття провадження у цій справі доставлена до електронних кабінетів Міносвіти та Державного підприємства «Інфоресурс» 01 грудня 2025 року о 21:24 годині та 21:32 годині відповідно.
24. У встановлений Верховним Судом строк та станом на момент закінчення підготовки цієї справи до касаційного розгляду відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи не надійшов, що, однак, відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
ІІІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
25. Згідно з частинами першою - третьою статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
26. Відповідно до статті 3 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» (частини перша та друга) кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.
27. Частиною другою статті 10 вказаного Закону встановлено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
28. За приписами частини другої статті 17 Закону України «Про освіту» вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
29. Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту», згідно з визначенням термінів частини першої статті 1 якого (пункти 5, 19) вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти; результати навчання - знання, уміння, навички, способи мислення, погляди, цінності, інші особисті якості, які можна ідентифікувати, спланувати, оцінити і виміряти та які особа здатна продемонструвати після завершення освітньої програми (програмні результати навчання) або окремих освітніх компонентів.
30. Частина перша статті 4 цього ж Закону передбачає, що кожен має право на вищу освіту. Громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і освітньої програми.
31. Здобувачами вищої освіти у розумінні пункту 1 частин другої статті 61 Закону України «Про вищу освіту» є студент - особа, зарахована до вищого навчального закладу з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.
32. Рівні та ступені вищої освіти визначає стаття 5 Закону України «Про вищу освіту», частина перша якої встановлює, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
33. Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.
Особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти (частини друга, четверта статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).
34. За змістом частин першої, другої статті 6 наведеного Закону атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи). 
Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.
35. Норми частин першої, другої, п`ятої та шостої статті 7 Закону України «Про вищу освіту» містять положення про те, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.
Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.
Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.
Документ про вищу освіту видається закладом вищої освіти лише за акредитованою відповідно до цього Закону освітньою програмою.
36. Пунктом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
37. Пунктом 62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначено, що здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.
38. За формою довідки про здобувача освіти, наведеної у додатку 9 до вказаного Порядку, у ній зазначається, зокрема, така інформація: на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - ТАК/НІ.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
V.I Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
39. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
40. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
41. Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, та доводів касаційної скарги, які зумовили відкриття касаційного провадження у справі, що розглядається, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і дотримання ними норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.
42. Закон, який регламентує спірні у цій справі правовідносини, оперує таким поняттям як «послідовність поточного здобуття освіти», однак не надає закріпленого нормативно визначення його змісту.
43. Проте, провівши аналіз норм частини другої статті 10 Закону України «Про освіту», Верховний Суд висновує, що поточне здобуття освіти буде послідовним, якщо здобуття освіти здійснюється з дотриманням визначеної у вказаних нормах черговості (стадійності, наступності) відповідно до закріпленої в них ієрархії рівнів освіти, тобто, коли наступний, поточний станом на момент формування довідки, рівень освіти є вищим за попередній рівень.
44. Дотримання визначеної законом послідовності поточного здобуття освіти шляхом підвищення здобутого раніше нижчого рівня освіти, право на безперешкодне отримання якої гарантоване на рівні норм Конституції України (стаття 53), утверджене і забезпечується державою як її головний обов`язок (третє речення частини другої статті 3 Основного Закону України), слугує визначальним критерієм для підтвердження того, що реалізація зазначеного права є пріоритетним і не здійснюється з метою уникнення виконання покладених на громадян обов`язків, у тому числі щодо захисту Батьківщини у особливий період та проходження у зв`язку з цим військової служби.
45. Таке застосування норм права відповідає висновкам Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладених у постановах від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24, від 07 листопада 2025 року у справі № 160/31314/24 та від 14 листопада 2025 року у справі № 160/30918/24.
46. У спірних правовідносинах мова йде про перевірку послідовності здобуття позивачем, який має повну загальну середню освіту, поточного на момент виникнення таких відносин рівня та ступеня вищої освіти після здобуття ним відповідного рівня професійної (професійно-технічної) освіти і отримання передбаченого законом документа про таку освіту (диплома кваліфікованого робітника).
47. З огляду на такі обставини перевірка дотримання чи недотримання позивачем послідовності поточного здобуття освіти й визначення змісту вказаного поняття повинно здійснюватися на підставі системного аналізу норм частини другої статті 10, абзацу другого частини другої статті 17 Закону України «Про освіту» та статті 5 Закону України «Про вищу освіту», яка регламентує рівні та ступені вищої освіти.
48. Так, абзац другий частини другої статті 17 Закону України «Про освіту» встановлює, що рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
49. Таким законом є Закон України «Про вищу освіту», частина друга статті 5 якого встановлює, що здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.
50. Абзац другий частини третьої статті 5 цього ж Закону закріплює правило, за яким особа має право здобувати ступінь молодшого бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.
51. Аналогічні умови для виникнення права на здобуття вищої освіти за ступенем бакалавра закріплені у абзаці другому частини четвертої цієї ж статті, а саме - за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.
52. Водночас, частина п`ята статті 15 Закону України «Про освіту» визначає, що особа, яка здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідного рівня, може продовжити навчання на наступних рівнях освіти, у тому числі за скороченою програмою підготовки - у випадках та порядку, визначених законодавством.
53. У розумінні ж норм частини другої статті 10 Закону України «Про освіту» професійна (професійно-технічна) освіта усіх рівнів є нижчою за рівнем ніж вища освіта, зокрема, першого (бакалаврського) рівня вищої освіти.
54. Отже здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти усіх ступенів (молодший бакалавр, бакалавр) є вищим за рівень професійної (професійно-технічної) освіти, яка, своєю чергою, є вищою за рівнем освітою відносно повної загальної середньої освіти.
55. У правозастосовній практиці Верховного Суду (див. пункт 45 цієї постанови) зроблено висновок про те, що послідовним вважається здобуття наступного рівня освіти після успішного завершення попереднього. Закон передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступень вищої освіти, у тому числі бакалавр, та видається документ про вищу освіту, зокрема, диплом бакалавра. З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.
56. Тому послідовність здобуття поточного рівня освіти не вважатиметься порушеною і буде дотримана, якщо особа, яка має повну загальну середню освіту й не отримувала документ про вищу освіту, здобуває поточну освіту за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти будь-якого ступеня після здобуття нею професійної (професійно-технічної) освіти.
57. Згідно ж з обставинами цієї справи, які фактично існували на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, позивач мав повну загальну середню освіту та здобув професійну (професійно-технічну) освіту, що підтверджується наявним у матеріалах справи та дослідженим у судах попередніх інстанцій дипломом кваліфікованого робітника від 30 червня 2023 року серії НОМЕР_1 за професією «Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення».
58. Суди з`ясували, що станом на момент формування спірної довідки, ОСОБА_1 здобував освіту у декількох вищих навчальних закладах за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти за ступенем фаховий молодший бакалавр та за ступенем бакалавр, однак не той час не отримував жодного документа про вищу освіту будь-якого ступеня, зокрема, диплома молодшого бакалавра або бакалавра, а тому, за таких обставин, формування та видання позивачу довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО із зазначенням у ній відомостей про порушення ним послідовності поточного здобуття освіти не ґрунтується на законі, а відмова у внесенні змін до такого документа є протиправною і порушує право здобувача освіти на отримання щодо себе повної і достовірної інформації в галузі освіти.
59. Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд висновує, що поданий у цій справі позов підлягав задоволенню, тоді як суд першої інстанції, неправильно застосувавши норми матеріального права, помилково відмовив у задоволенні позовних вимог та ухвалив рішення, яке не відповідають закону.
60. Суд апеляційної інстанції такої помилки не виправив й ухвалив постанову за результатом апеляційного перегляду справи, яка також не ґрунтувалась на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, зокрема, частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, всупереч зазначеним нормам, не враховував вже сформованої та наявної станом на момент ухвалення постанови практики Верховного Суду, викладеної у його постановах від 07 листопада 2025 року у справі № 160/31314/24 та від 14 листопада 2025 року у справі № 160/30918/24, на чому обґрунтовано наголосив скаржник, та що слугувало підставою для відкриття касаційного провадження у справі, яка розглядається.
V.IІ Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
61. За правилами частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
62. Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах доводів та вимог касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про те, що суди попередніх інстанцій помилково відмовили у задоволені позову й неправильно застосували норми матеріального права, у зв`язку з чим ухвалили судові рішення, які не відповідають закону та підлягають скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
VI. Розподіл судових витрат
63. Абзацом першим частини першої, частиною шостою та абзацом першим частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
64. Згідно з положеннями підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 356 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням, у тому числі: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
65. Суди попередніх інстанцій розподіл судових витрат не здійснювали, позаяк дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
66. Проте, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для скасування ухвалених у цій справі судових рішень та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, то у такому випадку Суд змінює розподіл судових витрат, відповідно до якого такі витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України як суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.
67. Згідно з положеннями частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
68. У матеріалах справи містяться докази сплати позивачем судового збору за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру з однією вимогою, апеляційної та касаційної скарг на рішення суду.
69. Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» встановлений розмір ставок судового збору, а саме: за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
70. Водночас, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
71. Станом на момент звернення до суду з позовом у справі, що розглядається, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб був встановлений на рівні 3028 гривень.
72. Матеріали справи засвідчують, що усі процесуальні документи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій подавались позивачем у електронній формі через його електронний кабінет у системі «Електронний суд», у зв`язку з чим, враховуючи зазначене та встановлені законом розміри ставок судового збору, за подання позовної заяви позивачу належало сплатити 968,96 гривень, за подання апеляційної скарги - 1453,44 гривень, а за подання касаційної скарги - 1937,96 гривень, що загалом становить 4360,32 гривень. Саме в такому розмірі й підлягають розподілу понесені позивачем під час розгляду цієї справи судові витрати.
73. Керуючись статтями 139, 340, 341, 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Інфоресурс», про визнання протиправною відмови щодо внесення змін до відомостей єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення послідовності здобуття освіти, спонукання до вчинення певних дій - задовольнити.
Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо відмови у частині внесення змін до довідки з ЄДЕБО № 275882 від 05 вересня 2024 року щодо визначення порушення послідовності здобуття освіти.
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до відомостей ЄДЕБО, зазначивши у довідці з ЄДЕБО № 275882 від 05 вересня 2024 року «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - вказати «Так, не порушує».
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (проспект Берестейський, 10, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38621185) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4360,32 гривень (чотири тисячі триста шістдесят гривень тридцять дві копійки).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик