ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/3589/25 пров. № А/857/36184/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року (головуючий суддя Гомельчук С.В., м.Івано-Франківськ) у справі №300/3589/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.05.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 926160195070 від 10.02.2025 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 на державній службі періодів роботи з 01.12.2005 по 02.10.2006 на посаді заступника директора державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень», з 03.10.2006 по 15.06.2009 на посаді начальника Головного територіального відділення державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень» заступника директора, з 16.06.2009 по 27.08.2012 на посаді заступника начальника державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 04.02.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 09/21 від 03.02.2025, та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №09/22 від 03.02.2025, видані Державною службою України з безпеки на транспорті.
Позов обґрунтовує тим, що 04.02.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення його на пенсію за віком згідно з нормами Закону України «Про державну службу». Однак, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №926160195070 від 10.02.2025 позивачу відмовлено у переведені на пенсію за віком згідно з нормами Закону України «Про державну службу», у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посаді державної служби. Рішення мотивоване тим, що період роботи з 01.12.2005 по 27.08.2012 у державному підприємстві «Служба міжнародних автомобільних перевезень» не відноситься до посад державних службовців відповідно до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу». Крім того, за вказаний період відсутня інформація щодо встановлення позивачу рангів державного службовця, а присягу державного службовця, позивачем прийнято 28.08.2012. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки до третьої категорії посад державних службовців належать посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 29.02.2012 «Про утворення територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті» вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, в тому числі Управління Укртрансінспекції в Івано-Франківській області. Тобто, Управління Укртрансінспекції в Івано-Франківській області було утворено як територіальний орган центрального органу виконавчої влади - Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті. При цьому ОСОБА_1 після роботи у ДП «СМАП» був безпосередньо призначений на посаду державного службовця третьої категорії, оскільки посада начальника Управління Укртрансінспекції в Івано-Франківській області згідно чинного на дату призначення на цю посаду законодавства відносилась до третьої категорії посад державних службовців (фактично територіальне управління центрального органу виконавчої влади). Вважає, що стаж роботи Позивача у ДП «СМАП» підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Крім того, на думку представника при розрахунку пенсії позивач має право на врахування 60% суми заробітної плати, які зазначені у довідці.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №926160195070 від 10.02.2025 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 04.02.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 09/21 від 03.02.2025, та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №09/22 від 03.02.2025, видані Державною службою України з безпеки на транспорті. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу та дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. За результатами розгляду документів, період роботи позивача з 01.12.2005 по 27.08.2012 у державному підприємстві «Служба міжнародних перевезень» не враховано до стажу державного службовця, оскільки такий період не відноситься до посад державних службовців відповідно до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу». Крім того, за вказаний період, фактично відсутня інформація про встановлення позивачу рангу державного службовця. Зауважує, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді державного службовця складає лише 3 роки 9 місяців 23 дні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
19.09.2025 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позву. Окрім того зазначає, що наведені апелянтом аргументи є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ГУ ПФУ у Львівській області зазначає у апеляційній скарзі, що оскільки ранг позивачу було присвоєно 28.08.2012 року, то стаж роботи позивача з 2005 по 2012 рік за час роботи у державному підприємстві «Служба міжнародних автомобільних перевезень» (ДП «СМАП») не підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Крім цього, апелянтом звернуто увагу на те, що період роботи позивача у ДП «СМАП» не підлягає врахуванню до стажу державної служби, оскільки такий період роботи не відноситься до посад державних службовців відповідно до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року. Позивач вважає таку позицію ГУ ПФУ у Львівській області помилкою та погоджується з судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, періоди роботи позивача з 01.12.2005 по 02.10.2006 на посаді заступника директора державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень», з 03.10.2006 по 15.06.2009 на посаді начальника Головного територіального відділення державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень» заступника директора, з 16.06.2009 по 27.08.2012 на посаді заступника начальника державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень» підлягають зарахуванню до стажу державної служби, в силу чинних станом на момент роботи позивача законодавчих вимог. Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що беручи до уваги те, що позивачу вже була призначена пенсія за віком відповідно до Закону № 1058, достатнім і ефективним способом захисту порушених прав Позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання апелянта призначити з 04.02.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 09/21 від 03.02.2025, та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №09/22 від 03.02.2025, які видані Державною службою України з безпеки на транспорті. Просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року у справі № 300/3589/25 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року у справі № 300/3589/25 залишити без змін.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи.
Позивач 04.02.2025 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення/перерахунок пенсії за віком за нормами Закону України «Про державну службу».
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 10.02.2025 прийнято рішення № 926160195070 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з тих підстав, що у позивача відсутній стаж роботи на посаді державного службовця.
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, та з метою захисту права на належне пенсійне забезпечення, звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України №3723-ХІІ.
01.05.2016 набрав чинності Закон України №889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Згідно статті 90 Закону України №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Так, згідно з пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відтак, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18).
Статтею 25 Закону №3723-ХІІ, на яку є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, визначені класифікація посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших прирівняних до них посад, не перелічених у цій статті, та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Пунктом 8 розділу XIІ прикінцеві та перехідні положення Закону України №889-VIIIвстановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
З матеріалів справи вбачається, що згідно з записів №29-32 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.06.1978 ОСОБА_1 у період з 01.12.2005 по 02.10.2006 працював на посаді заступника директора державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень», з 03.10.2006 по 15.06.2009 на посаді начальника Головного територіального відділення державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень» заступника директора, з 16.06.2009 по 27.08.2012 на посаді заступника начальника державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень».
При цьому із змісту записів №33-35 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.06.1978 позивача, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 призначено на посаду начальника в Управління Укртрансінспекції у Івано-Франківській області та йому було присвоєно ранг державного службовця та позивачем було прийнято присягу державного службовця.
Апеляційний суд наголошує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 29.02.2012 «Про утворення територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті» вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, в тому числі Управління Укртрансінспекції в Івано-Франківській області.
Тобто, Управління Укртрансінспекції в Івано-Франківській області було утворено як територіальний орган центрального органу виконавчої влади - Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті.
Згідно статті 25 Закону №3723-ХІІ (чинної на дату призначення позивача на посаду начальника Управління Уктрансінспекції в Івано-Франківської області) до третьої категорії посад державних службовців належать - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади.
Отже, позивач після роботи у Державному підприємстві «Служба міжнародних автомобільних перевезень» був безпосередньо призначений на посаду державного службовця третьої категорії, оскільки посада начальника Управління Укртрансінспекції в Івано-Франківській області згідно чинного на дату призначення на цю посаду законодавства відносилась до третьої категорії посад державних службовців.
З урахуванням наведеного суд виснує, що періоди роботи позивача з 01.12.2005 по 02.10.2006 на посаді заступника директора державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень», з 03.10.2006 по 15.06.2009 на посаді начальника Головного територіального відділення державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень» заступника директора, з 16.06.2009 по 27.08.2012 на посаді заступника начальника державного підприємства «Служба міжнародних автомобільних перевезень» підлягають зарахуванню до стажу державної служби, в силу наведених вище законодавчих вимог.
Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 04.02.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.
Відповідно до приписів розділу IV Порядку №22-1,після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).
Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в переведенні пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Згідно зі статтею 90 Закону №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частинами першою та другою статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Колегія суддів наголошує, що оскільки заява позивача про переведення пенсії подана ним 04.02.2025, тому слід зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію відповідно до Закону «Про державну службу» саме з цієї дати 04.02.2025.
Щодо призначення пенсії на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 09/21 від 03.02.2025, та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №09/22 від 03.02.2025, видані Державною службою України з безпеки на транспорті, апеляційний суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (Порядок № 622).
Згідно пункту 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 01.05.2016, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 01.05.2016 на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 01.05.2016 на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць; матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах 3 - 5 цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
В матеріалах справи наявні довідки: №09/21 від 03.02.2025 про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №09/22 від 03.02.2025 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 04.02.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 09/21 від 03.02.2025, та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №09/22 від 03.02.2025, видані Державною службою України з безпеки на транспорті.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 300/3589/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар