СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/610/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Лакіза В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу боржника -Комунального підприємства “Теплоенерго” Лозівської міської ради Харківської області(вх.№2802Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/610/25 (повний текст ухвали складено та підписано 23.12.2025 суддею Присяжнюком О.О. у приміщенні Господарського суду Харківської області) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", м. Харків, 
до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області Харківська область, м. Лозова, 
про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, в якій просило суд стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" 7 759 333,14 грн основного боргу за період листопад 2024 - січень 2025, 465 179,93 грн пені, 50 793,54 грн 3 процентів річних, 280 163,20 грн інфляційних втрат, а всього 8555469,81 грн, а також судовий збір в розмірі 102 665,64 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.05.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" 7 759 333,14 грн основного боргу за період листопад 2024 - січень 2025, 46 517,99 грн пені, 50 793,54 грн 3% річних, 280 163,20 грн інфляційних втрат, а також судовий збір в розмірі 102 665,64 грн. В іншій частині позову відмовлено. Заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду задоволено частково. Ухвалено відстрочити виконання рішення суду у справі № 922/610/25 до 31 грудня 2025 року.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2025 року у справі №922/610/25 постановлено змінити в частині стягнутого розміру пені, 3% річних, інфляційних втрат, а також в частині розподілу судових витрат.
Викладено другий абзац резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2025 у справі № 922/610/25 в наступній редакції: “Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" 7 759 333,14 грн основного боргу за період листопад 2024 - січень 2025, 23788,82 грн пені, 25429,92 грн 3% річних, 91903,98грн інфляційних втрат, а також судовий збір в розмірі 97374,67 грн.”. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2025 року у справі № 922/610/25 залишено без змін.
17.09.2025 Господарським судом на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2025 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 року видано відповідні накази.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.10.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" залишено без задоволення.Постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 у справі № 922/610/25 залишено без змін.
15.12.2025 від Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області через систему "Електронний суд" надійшла заява про відстрочку виконання рішення (вх.№ 29234/25 від 15.12.2025), у якій заявник просить суд, зокрема, відстрочити виконання рішення суду у справі № 922/610/25 від 13.05.2025 до 13.05.2026 або на інший строк, який суд при даних обставинах вважає за можливим задовольнити.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/610/25 у задоволенні заяви Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відстрочку виконання рішення (вх.№ 29234/25 від 15.12.2025) відмовлено.
В обґрунтування ухвали суд послався на недоведення боржником наявності виняткових обставин, які можуть істотно ускладнити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання та відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відстрочення виконання рішення суду, враховуючи ступінь вини боржника у виникненні спору, заперечення стягувача проти відстрочення рішення суду, з урахуванням балансу інтересів сторін, оскільки довготривале виконання рішення суду порушуватиме право стягувача на справедливий судовий розгляд, недоведеність наявності у боржника конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим
При цьому суд врахував, що недостатність чи відсутність коштів, на які послався боржник в обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких має бути здійснено відстрочення виконання судового рішення, у той час як до вказаної заяви не надано доказів, які б свідчили про майбутнє покращення матеріального становища боржника, а отже і про наявність реальної можливості виконання рішення суду, судом вже задовольнялась заява Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відстрочення виконання судового рішення частково-відстрочено виконання рішення суду у справі № 922/610/25 до 31.12.2025 і при наданні відстрочки судом було враховано стратегічний статус як боржника, так і стягувача для забезпечення населення України та підприємств природним газом та тепловою енергією у воєнний час.
Разом із цим, суд зазначив, що повідомлені боржником у заяві про відстрочення виконання рішення суду обставини про невідшкодування йому державою різниці між розміром встановлених тарифів на послуги з теплопостачання та їх економічно обґрунтованим розміром, заборгованість його споживачів, втрату майна боржника, заборгованість з виплати заробітної плати, свідчать про те, що до 13.05.2026 ситуація з фінансовим положенням боржника може не покращитись, а навпаки погіршитися, що не сприяє забезпеченню виконання рішення суду.
Також суд врахував те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, Указом Президента України №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє станом на сьогоднішній день, а посилання боржника на незадовільний фінансовий стан боржника через військову агресію рф не є підставою для відстрочення виконання рішення суду, адже введення в Україні військового стану має загальний характер та впливає на діяльність, без виключення, усіх суб`єктів господарювання.
Боржник - Комунальне підприємство "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області подав на зазначену ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/610/25 до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить цю ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення яким надати відстрочку виконання рішення у справі №922/610/25 від 13.05.2025 до 13.05.2026, або на інший строк, який суд при даних обставинах вважає за можливим задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги боржник посилається, зокрема, на необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо того, що повідомлені в заяві про відстрочення виконання рішення суду обставини не є винятковими обставинами, які відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для відстрочення виконаня рішення суду, оскільки з вказаних обставин вбачається, що з моменту надання судом першої інстанції відстрочення виконання ухваленого ним рішення до 31.12.2025 враховані ним при наданні відстрочення фактори, які об`єктивно зумовили неможливість виконання найближчим часом рішення суду, не зникли, а тільки погіршилися з причин продовження введеного в державі воєнного стану, у зв`язку з чим боржник повторно у поданій заяві про надання відстрочки виконання рішення суду просив суд надати йому додатковий час для погашення стягнутої судовим рішенням заборгованості, обґрунтувавши реальну можливість виконання рішення суду протягом такого строку за рахунок компенсацій (субвенцій) з Державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах, які повинні бути виділені згідно зі статтею 3 Закону України № 2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» та на підставі інших нормативно-правових актів, які на даний час у процесі розгляду законодавчого органу, про які зазначають Міністерство розвитку громад та територій України та Харківська обласна військова адміністрація у своїх листах, а також за рахунок отриманої від споживачів боржника оплати послуг теплопостачання. 
Разом з цим боржник зазначив про те, що надання відстрочки виконання рішення суду не порушить баланс інтересів сторін, з огляду на те, що відповідач є більш слабкою стороною порівняно з позивачем, а із загальнодоступної інформації, що міститься на сайті https:clarity-projekt.info/edr/44907200/quarterly-finances?вбачається, що стягувач знаходиться у порівнянні з боржником у більш гарному фінансовому стані, на відміну від боржника не має заборгованості із заробітної плати, а також заборгованості перед бюджетом та перед контрагентами, щороку збільшує свої прибутки, має можливість сплачувати великі розміри судового збору за розгляд судових справ, у той час як споживачами більшої частини підприємств, які виробляють та транспортують теплову енергію, до яких відноситься боржник, є населення, а посилання стягувача на те, що він також знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії не у повній мірі відповідає дійсності, оскільки на території, на якій ведуться бойові дії у відповідності до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 знаходиться декілька частин його філій, такі як Харківська та Сумська, при цьому саме частина цих філій, у той час як інші філії стягувача не знаходяться на зазначеній території, а це більше 18 філій.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 для розгляду справи № 922/610/25 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.
Ухвалою Східного апеляційного суду від 02.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства “Теплоенерго” Лозівської міської ради Харківської області (вх.№2802Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/610/25 та її розгляд призначено в судове засідання з повідомленням сторін на 15.01.2026 о 16:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.
24.12.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 14830), згідно з яким він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.
В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги стягувач зазначив про необґрунтованість позиції боржника щодо наявності виняткових обставин, які дають право суду відстрочити виконання рішення суду з огляду на те, що:
- боржник вже після надання йому судом відстрочки виконання рішення суду повторно ініціював питання про її надання, посилаючись на тіж самі обставини, що і при первісному зверненні з відповідною заявою, і при цьому після закінчення досить тривалого (6 місяців) наданого судом строку виконання рішення суду не вжив жодних заходів щодо погашення, в тому числі часткового, заборгованості на виконання рішення суду;
- на даний час вже настав опалювальний сезон, протягом якого споживачі надаваних боржником послуг з теплопостачання будуть сплачувати їх вартість, що як раз і надасть можливість стягнення з нього заборгованості за рішенням суду, а в разі надання відстрочки виконання рішення ще на 5 місяців, як про це просить боржник, стягувач знову буде позбавлений можливості стягнути кошти на підставі рішення суду через закінчення опалювального сезону, внаслідок чого заборгованість за рішенням суду знов залишиться непогашеною;
- надмірне повторне відстрочення виконання рішення суду не враховує балансу інтересів сторін, з огляду на те, що стягувач так само як і боржник є соціально значущим підприємством критичної інфраструктури, який надає комунальні послуги, так як здійснює ліцензовану діяльність з розподілу природного газу в період опалювального сезону на території багатьох областей України та в умовах воєнного стану, маючи у власності газорозподільну систему та забезпечуючи безперебійне та безпечне функціонування обладнання, у зв`язку з чим теж несе значні витрати та збитки, і через наявність надмірної, тривалий час непогашеної заборгованості боржника за рішенням суду не може в повній мірі та належно забезпечувати діяльність підприємства та його повноцінне функціонування;
- в контексті даної справи доводи боржника щодо його скрутного матеріального становища, яке не дозволяє виконати рішення суду найближчим часом не є беззаперечними, а надані докази не є належними доказами його неплатоспроможності, оскільки реальний матеріальний стан має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, зокрема, але не виключно, інформацією про розрахунки боржника, доказами відсутності руху коштів за банківськими рахунками, доказами про відсутність майна або його недостатності для погашення вимог кредиторів та доказами того, що задоволення вимог стягувача призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами, тощо; 
- скрутний фінансовий стан боржника є наслідком діяльності останнього як самостійного суб`єкта господарювання, а тому не є самостійною обставиною в якості підстави для надання відстрочення виконання рішення суду;
- обставина введення воєнного стану на території України стосується обох сторін і не свідчить про те, що боржник не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти та останнім не надано доказів того, що підприємство зупинило діяльність у зв`язку з воєнним станом , що його працівники та керівництво, інші посадові особи мобілізовані або перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все або частину складу рухомого майна підприємства задіяно під час здійснення тих чи інших заходів, що перешкоджало б суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану;
- стягувач так само як і боржник надає комунальні послуги за тарифами, які затверджує регулятор –НКРЕКП, розмір яких не відповідає фактичним витратам підприємства для здійснення ліцензованої діяльності, і при цьому він не має іншого джерела доходів, у зв`язку з чим має нестачу обігових коштів в умовах систематичного порушення договірних зобов`язань та як підприємство, яке фактично здійснює доставку природного газу підприємствам, вимушене здійснювати заходи із забезпечення опалювального періоду у 2025-2026 роках, що потребує значних матеріальних витрат на поточні та капітальні ремонти устаткування та обладнання, які постійно зростають внаслідок обстрілів з боку рф, в умовах дефіциту обігових коштів, а тому надання повторної відстрочки виконання рішення суду вплине на фінансову стабільність стягувача та, як наслідок цього, на стабільність газопостачання на території всієї Харківської області.
У судовому засіданні представник боржника підтримав апеляційну скаргу.
Представник стягувача, який подавав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку було задоволено та постановлено ухвалу від 12.01.2026, у телефонному режимі повідомив про те, що він не має змоги приймати участь в даному судовому засіданні.
Враховуючи наведене повідомлення представника стягувача про неможливість приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та положеня ч 5 статті 197 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції, справа розглядається за відсутності представника зазначеного учасника справи.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які боржник посилається в апеляційній скарзі, а стягувач у відзиві на неї, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника боржника, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, зважаючи на наступне.
Як зазначено вище, предметом даного апеляційного перегляду є ухвала господарського суду першої інстанції про відмову в задоволеннні клопотання боржника про відстроченнння виконання рішення суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2)стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. 
За змістом наведених норм, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. 
При цьому, відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.
В основу ухвали про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. 
У зв`язку з тим, що відстрочка виконання рішення подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суду в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.
Зокрема, такими межами є встановлений частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України максимальний річний строк надання відстрочення виконання рішення суду.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року, відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співрозмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме відстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні виняткові обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Тобто надання судом першої інстанції відстрочки виконання рішення повинна ґрунтуватися на обставинах справи, які носять виключний (надзвичайний) характер, що встановлені судом при дослідженні поданих сторонами належних, допустимих та достовірних доказів, враховуючи при цьому принципи розумності та справедливості, з врахування балансу інтересів сторін.
Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача. Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.
Господарський суд під час розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення враховує не лише можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не повинен допускати їх настання.
Отже, визначальним фактором у вирішенні вказаного процесуального питання є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення і при цьому повинні враховуватися інтереси обох сторін. 
На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). 
Подібний висновок наведено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.03.2018 р. у справі №910/8153/17 та від 21.01.2020 у справі №910/1180/19.
Колегія суддів зауважує, що з аналізу статті 331 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що відстрочка виконання рішення є правом суду, а не обов`язком суду (судова дискреція або "суддівський розсуд"), яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Відповідно до приписів ст.ст. 74, 76-79 Господарського процесуального кодексуУкраїни саме на заявника покладається обов`язок доведення існування відповідних обставин.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
В обгрунтування клопотання про відстрочення виконання рішення суду відповідач посилається, зокрема, на існування на даний час незалежних від нього обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення найближчим часом, які були враховані судом при наданні відстрочки виконання рішення до 31.12.2025 і які на даний час не змінилися, а тільки погіршилися.
Зокрема, боржник зазначив наступне.
Комунальне підприємство "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області є підприємством, яке є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, тому як основною метою діяльності відповідача є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу відповідача. Відповідач є єдиним джерелом теплопостачання в м. Лозова, Лозівський район та обслуговує понад 19 тисяч особових рахунків споживачів-фізичних осіб, 51 об`єкти бюджетної та соціальної сфери, до складу яких входять 11 медичних закладів, 18 шкільних закладів та 12 дитячих садків. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Заборгованість споживачів перед “Відповідачем” станом на 01.12.2025 становить 179213901 грн, з них заборгованість населення 165182565 грн. Основні причини, які не дають можливості отримати плату за теплопостачання від споживачів виникли після початку військової агресії рф проти України, що почалася з 24.02.2022 ,оскільки Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, у той час як відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 боржник знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії.
Вищезазначені обставини стали причиною міграції населення та його виїзд з території Лозівської міської територіальної громади та передмістя, що вплинуло на розрахунки за отриману теплову енергію у період опалювальних сезонів 2022-2025 років. 
Обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію на 01.12.2025 року за 2022 – 2025 складає суму у розмірі 220663377 грн. Зазначена заборгованість з різниці в тарифах виникла на підставі вимог Закону України №2479-ІХ “Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування”, згідно якого забороняється підвищення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) для населення протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, а надані цим Законом гарантії суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторійз компесацції заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та витрат та/або втрат, понесених внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, до яких відносяться витрати на ремонт пошкоджених виробничих потужностей, втрати від зменшення кількості абонентів та/або обсягу наданих послуг, втрати від зниження рівня розрахунків, що утворилися (утворяться) за періоди з 1 лютого 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано.
Проте, станом на час подання боржником заяви про відстрочення виконання рішення суду сума заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію не змінилася, оскільки грошові кошти з Державного бюджету на компенсацію відповідної різниці не надійшли, у той час як тарифи значно зросли.
Боржник з 2023 року бере участь разом з органом місцевого самоврядування у реструктуризації заборгованості за природний газ та електричну енергію згідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення”, виконав у 2023 році вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 812 від 19.07.2022 р. “Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам” та відкрив рахунки, про що свідчить додаткова угода до договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 28.07.2022 року. Починаючи з 2023 року залишок грошей, що залишається у відповідача згідно встановлених нормативів розподілу грошей, незначний та не дає можливості не тільки розрахуватися з позивачем, а ще є причиною проблем по виконанню фінансових зобов`язань перед ПАТ “Харківенергозбут” та податковим органом щодо оплати податків.
Боржник має значні збитки та знаходиться у скрутному фінансовому становищі, що підтверджуються наданими до справи фінансовими звітами (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші фінансові документи) – однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання з причин зростання дебіторської заборгованості населення та держави, при цьому у відповідності до звітів із праці розмір заробітної плати у періодах надання та не надання послуг з теплопостачання фактично не змінювався.
Разом з цим, як зазначає боржник, з моменту надання судом відстрочки виконання рішення до 31.12.2025 ситуація не змінилась з причин воєнного стану у державі та підприємство знаходиться у дуже складній ситуації. Так, з одного боку, у зв`язку з активними бойовими діями є виїзд населення та робітників підприємства з м. Лозова та його передмістя, руйнування основних фондів боржника, що стало на цей час підставою для зменшення виплат за теплопостачання та додаткових витрат на організацію роботи, а з другого боку значне втручання у господарську діяльність Держави за допомогою різних норм права, які зобов`язують боржника: надавати теплопостачання споживачам, а саме населенню за цінами, що існували до введення воєнного стану у Україні; забороняють стягнення боргів, нарахування неустойки, інфляційних втрат, 3 % річних, виселення або зупинення у наданні теплопостачання. Усе це обтяжується тим фактом, що Держава, надаючи певні гарантії щодо компенсації свого втручання у господарську діяльність боржника та фактично ставши одним з учасників правовідносин, своєчасно не виконує узяті на себе гарантії за Законом України №2479-ІХ “Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування” по перерахунку заборгованості різниці у тарифах та витрати та/або втрат, понесених внаслідок воєнних дій, що не покращує фінансовий стан боржника, на підтвердження чого боржник надає звіти з праці, фінансові звіти, копії листів до Лозівської міської ради про фінансову допомогу.
Крім того, боржник звертає увагу на те, що згідно Інформації про розподіл коштів, що надходять на небюджетні рахунки/ з небюджетних рахунків теплопостачальних та теплогенеруючих організацій у розрахунковому періоді з січня 2024 року по жовтень 2025 року можна побачити, яким чином розподіляються гроші помісячно, з чого можна зробити висновок, що їх об`єктивно недостатньо для проведення розрахунків не тільки по зобов`язанням зі стягувачем, а і по іншим зобов`язанням, у тому числі і по виплаті заробітної плати, заборгованість по якій склала тільки на 01.12.2024 суму у розмірі 4 122 000,00 грн. 
Крім того, відповідно до відповідей Міністерства розвитку громад та територій України №21416/8/10-25 від 22.08.2025, № 23150/8/10-25 від 10.09.2025 , № 21416/8/10-25 від 22.08.2025, на звернення Лозівської міської ради Харківської області та депутата України Павла Сушко в інтересах Лозівської міської ради Харківської області держава у особі Міністерства розвитку громад та територій України та Харківської обласної адміністрації розуміють проблему з розрахунками по теплопостачанню та не виконання гарантованих зобов`язань за Законом України №2479-ІХ “Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування”. 
У свою чергу, з метою урегулювання на законодавчому рівні заборгованості за спожитий природний газ, що утворилася у підприємств теплопостачання перед ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” після 01.06.2021, Мінрозвитку було розроблено проєкт Закону “Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання кредиторської заборгованості підприємств тепло-, водопостачання та водовідведення” (далі – законопроект). 08.05.2024 законопроект було схвалено Урядом та 20.05.2024 зареєстровано у Верховній Раді України за № 11273. Однак, у зв`язку із зміною Уряду, законопроект листом від 30.07.2025 № 937/8/63-25 повторно внесено Мінрозвитку на розгляд Уряду. Положення законопроекту передбачають внесення змін, зокрема, до Закону № 1730-VІІІ та Закону України “Про виконавче провадження” в частині: запровадження механізму реструктуризації заборгованості за природний газ, що перевищує обсяг заборгованості з різниці в тарифах; визначення, що обсяг заборгованості за природний газ, що еквівалентний сумі заборгованості з різниці в тарифах, не підлягає стягненню ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” та врегульовуватиметься після відшкодування підприємствам заборгованості з різниці в тарифах; встановлення заборони на нарахування пені / штрафних санкцій на обсяг заборгованості за природний газ, що дорівнює обсягу заборгованості з різниці в тарифах; зупинення вчинення виконавчих дій щодо усіх підприємств теплопостачання (не залежно від території здійснення ними діяльності) за кредитором ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” у разі включення підприємств до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Щодо внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812 “Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам”, Мінрозвитку інформує, що відповідний проект постанови Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 2022 р. № 812” стосовно зміни відсотків розподілу та перерахування коштів органами Казначейства, а саме з 65/35 відсотків на 60/40 відсотків, було розроблено Міністерством та внесено на розгляд Урядові. Також у проєкті Закону України від 15.09.2025 № 14000 “Про Державний бюджет України на 2026 рік” передбачено видатки у розмірі 15223,2 млн. грн. за рахунок субвенції з загального фонду державного бюджету направити на компенсацію різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, що складається в поточному періоді. Тобто фінансування даних компенсацій повинно здійснюватися за рахунок видатків державного бюджету за цільовим призначенням, що передбачаються Законом України “Про Державний бюджет України на 2026 рік”.
Таким чином, як стверджує боржник, проблема по погашенню заборгованості перед стягувачем може бути вирішена шляхом законодавчих змін протягом 2025 - 2026 років.
Негайне виконання рішення за твердженням боржника може привести до збільшення суми боргу (додається 10 % виконавчого збору та витрати на примусове виконання) та неможливості боржника виплачувати заробітну плату, підтримувати технологічний процес по наданню якісного теплопостачання аж до зупинки діяльності підприємства, яку у подальшому не можна бути відновити без залучення додаткових значних грошових сум. В результаті таке викликає соціальну напруженість серед споживачів, яких обслуговує боржник. Крім того надання відстрочки боржнику враховує і інтереси стягувача, оскільки примусове стягнення з боржника суми боргу за цією справою не приведе до належного виконання рішення суду.
Погашення заборгованості боржник вважає можливим тільки за рахунок компенсацій (субвенцій) з Державного бюджету на погашення різниці у тарифах, які повинні бути виділені державою згідно зі статтею 3 Закон України № 2479-ІХ “Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування” та на підставі інших нормативних актів, які зараз у процесі розгляду законодавчого органу, про що зазначають Міністерство розвитку громад та територій України та Харківська обласна військова адміністрація у своїх листах.
Боржник наголошує на тому, що надання відстрочки не заблокує роботу підприємства, дозволить підприємству отримати оплату заборгованості від споживачів по договорах, що укладені між боржником та іншими контрагентами, з Державного або місцевого бюджету, а також спрямувати його на погашення заборгованості перед стягувачем, що, в свою чергу, сприятиме настанню реальної можливості виконання рішення суду.
Надаючи оцінку наданим боржником доводам заяви про відстрочення виконання рішення суду та доданим до неї доказам, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведення боржником наявності виняткових обставин, які можуть істотно ускладнити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання та відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України бути підставою для відстрочення виконання рішення суду, враховуючи, заперечення стягувача проти відстрочення рішення суду, з урахуванням балансу інтересів сторін, оскільки:
- недостатність чи відсутність коштів, на які послався боржник в обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду саме по собі не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких має бути здійснено відстрочення виконання судового рішення, у той час як до вказаної заяви не надано доказів, які б свідчили про майбутнє покращення матеріального становища боржника, а отже і про наявність реальної можливості виконання рішення суду,з урахуванням того, що судом вже задовольнялась заява Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про відстрочення виконання судового рішення частково - відстрочено виконання рішення суду у справі № 922/610/25 до 31.12.2025, і при наданні відстрочки судом було враховано стратегічний статус як боржника, так і стягувача для забезпечення населення України та підприємств природним газом та тепловою енергією в умовах воєнного стану. Проте, боржник вже після надання йому судом відстрочки виконання рішення суду повторно ініціював питання про її надання, посилаючись на тіж самі обставини, що і при первісному зверненні з відповідною заявою, і при цьому після закінчення досить тривалого (6 місяців) наданого судом строку виконання рішення суду не вжив жодних заходів щодо погашення, в тому числі часткового, заборгованості на виконання рішення суду;
- повідомлені боржником у заяві про відстрочення виконання рішення суду обставини про невідшкодування йому державою різниці між розміром встановлених тарифів на послуги з теплопостачання та їх економічно обґрунтованим розміром, заборгованість його споживачів, втрату майна боржника, заборгованість з виплати заробітної плати, свідчать про те, що до 13.05.2026 ситуація з фінансовим положенням боржника може не покращитись, а навпаки погіршитися, що не сприяє забезпеченню виконання рішення суду, до вказаної заяви не надано доказів, які б свідчили про майбутнє покращення матеріального становища боржника, а отже і про наявність реальної можливості виконання рішення суду.При цьому боржник посилається на ймовірність прийняття протягом невизначеного періоду нормативно-правових актів, на підставі яких він може отримати з бюджету грошові кошти. 
- у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, Указом Президента України №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє станом на сьогоднішній день, а посилання боржника на його незадовільний фінансовий стан боржника через вказану обставину само по собі не є підставою для відстрочення виконання рішення суду, адже введення в Україні військового стану має загальний характер та впливає на діяльність, без виключення, усіх суб`єктів господарювання.
При цьому суд враховує доводи стягувача, які не спростовано боржником, щодо того, що довготривале виконання рішення суду порушуватиме право стягувача на справедливий судовий розгляд з огляду на те, що після закінчення досить тривалого (6 місяців) наданого судом строку виконання рішення суду боржник не вжив жодних заходів щодо погашення, в тому числі часткового, заборгованості на виконання рішення суду. Як зазначив стягувач, на даний час вже настав опалювальний сезон, протягом якого споживачі надаваних боржником послуг з теплопостачання мають сплачувати їх вартість, що як раз і надасть можливість стягнення з нього заборгованості за рішенням суду, а в разі надання повторної відстрочки виконання рішення ще на 5 місяців, як про це просить суд боржник, стягувач імовірно знову буде позбавлений можливості стягнути кошти на підставі рішення суду через закінчення опалювального сезону, внаслідок чого заборгованість за рішенням суду знов залишиться непогашеною.
Разом з цим, як обгрунтовано зазначив стягувач, надмірне повторне відстрочення виконання рішення суду порушить баланс інтересів сторін, з огляду на те, що стягувач так само як і боржник є соціально значущим підприємством критичної інфраструктури, який надає комунальні послуги, так як здійснює ліцензовану діяльність з розподілу природного газу в період опалювального сезону на території багатьох областей України та в умовах воєнного стану, маючи у власності газорозподільну систему та забезпечуючи безперебійне та безпечне функціонування обладнання, у зв`язку з чим теж несе значні витрати та збитки, і через наявність надмірної, тривалий час непогашеної заборгованості боржника за рішенням суду не може в повній мірі та належно забезпечувати діяльність підприємства та його повноцінне функціонування.
В контексті даної справи доводи боржника щодо його скрутного матеріального становища, яке не дозволяє виконати рішення суду найближчим часом не є беззаперечними а надані докази не є належними доказами його неплатоспроможності, оскільки реальний матеріальний стан має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, зокрема, але не виключно, інформацією про розрахунки боржника, доказами відсутності руху коштів за банківськими рахунками, доказами про відсутність майна або його недостатності для погашення вимог кредиторів та доказами того, що задоволення вимог стягувача призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами, тощо. 
Обставина введення воєнного стану на території України стосується обох сторін і не свідчить про те, що боржник не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти та останнім не надано доказів того, що підприємство зупинило діяльність у зв`язку з воєнним станом, що його працівники та керівництво, інші посадові особи мобілізовані або перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все або частину складу рухомого майна підприємства задіяно під час здійснення тих чи інших заходів, що перешкоджало б суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.
Стягувач так само як і боржник надає комунальні послуги за тарифами, які затверджує регулятор – НКРЕКП, розмір яких не відповідає фактичним витратам підприємства для здійснення ліцензованої діяльності, і при цьому він не має іншого джерела доходів, у зв`язку з чим має нестачу обігових коштів в умовах систематичного порушення договірних зобов`язань та як підприємство, яке фактично здійснює доставку природного газу підприємствам, вимушене здійснювати заходи із забезпечення опалювального періоду у 2025-2026 роках, що потребує значних матеріальних витрат на поточні та капітальні ремонти устаткування та обладнання, які постійно зростають внаслідок обстрілів з боку рф, в умовах дефіциту обігових коштів, а тому надання повторної відстрочки виконання рішення суду може вплинути на фінансову стабільність стягувача та, як наслідок цього, на стабільність газопостачання на території всієї Харківської області.
Разом з цим колегія суддів відхиляє посилання боржника в обґрунтування підстав для надання відстрочки виконання рішення суду на те, що він є більш слабкою стороною порівняно з позивачем, а із загальнодоступної інформації, що міститься на сайті https:clarity-projekt.info/edr/44907200/quarterly-finances?вбачається, що стягувач знаходиться у порівнянні з боржником у більш гарному фінансовому стані, на відміну від боржника не має заборгованості із заробітної плати, а також заборгованості перед бюджетом та перед контрагентами, щороку збільшує свої прибутки, має можливість сплачувати великі розміри судового збору за розгляд судових справ, у той час як споживачами більшої частини підприємств, які виробляють та транспортують теплову енергію, до яких відноситься боржник, є населення, а посилання стягувача на те, що він також знаходиться на території, на якій ведуться бойові дії не у повній мірі відповідає дійсності, оскільки на території, на якій ведуться бойові дії у відповідності до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 знаходиться декілька частин його філій, такі як Харківська та Сумська, при цьому саме частина цих філій, у той час як інші філії стягувача не знаходяться на зазначеній території, а це більше 18 філій.
Як було зазначено вище, стягувач так само як і боржник є соціально значущим підприємством критичної інфраструктури, який надає комунальні послуги в умовах воєнного стану, надає комунальні послуги за тарифами, які затверджує регулятор –НКРЕКП, розмір яких не відповідає фактичним витратам підприємства для здійснення ліцензованої діяльності та маючи у власності газорозподільну систему та забезпечуючи безперебійне та безпечне функціонування обладнання, у зв`язку з чим теж несе значні витрати та збитки, і через наявність надмірної, тривалий час непогашеної заборгованості боржника за рішенням суду не може в повній мірі та належно забезпечувати діяльність підприємства та його повноцінне функціонування. Разом з цим слід враховувати, що з огляду на засади розумності та справедливості, самі по собі обставини щодо наявності у стягувача кращого фінансового становища як результату його господарської діяльності порівняно з боржником не можуть бути підставою для перекладення відповідних негативних наслідків господарської діяльності боржника на стягувача, тим більш, за тих обставин, що стягувач також, як і боржник, є підприємством критичної інфраструктури, який має надавати комунальні послуги за економічно невигідними тарифами та боржнику вже надавалась відстрочка сплати заборгованості, але останнім, незважаючи на досить тривалий строк її надання, не здійснено часткового погашення стягнутої рішенням суду заборгованості.
Приймаючи до уваги наведені обставини, колегія суддів враховує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).
Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Тобто відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. 
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
З огляду на наведене та враховуючи, що надання відстрочки виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками обґрунтувань та дослідження доказів, у цьому випадку, використавши свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 331 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції не припустився порушення норм процесуального права та балансу інтересів сторін, що могло б слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга –без задоволення.
Виходячи з наведеного та керуючись ст. 129, 269, 271, п. 1 ч.1 статті 275, статтею 276, статтями 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Теплоенерго” Лозівської міської ради Харківської області залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 у справі №922/610/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 23.01.2026 

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя В.В. Лакіза