ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Справа № 915/1208/24 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області,
головуючий суддя Коваль С.М., 
розглянувши без виклику сторін
справу № 915/1208/24,
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Монтажно-Налагоджувальне підприємство “Промелектро”,78200, Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Петлюри С., буд. 43, кв. 4;
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервісний центр “Металург”,
57286, вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Вітовський р-н, Миколаївська обл.;
про стягнення основного боргу та нарахувань у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього грошових коштів у сумі 396267 грн. 88 коп. за договором поставки від 09.12.2021 №8310Р4359,-

В С Т А Н О В И В:

Товариством з обмеженою відповідальністю Монтажно-Налагоджувальне підприємство (ТОВ МНП) “Промелектро” пред`явлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “Сервісний центр “Металург” з вимогами про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 396267 грн. 88 коп., із яких: 276500 грн. 40 коп. – основний борг; 21391 грн. 12 коп. – 3 % річних; 98376 грн. 36 коп. – сума, на яку збільшився основний борг з урахуванням індексу інфляції, з посиланням на неналежне виконання ТОВ “Сервісний центр “Металург” зобов`язань за укладеним з позивачем договором поставки від 09.12.2021 №8310Р4359 (далі-договір), а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого товару, внаслідок чого виник борг, на який позивачем здійснені нарахування 3% річних та інфляційних витрат у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У позовній заяві також викладено вимогу про стягнення з ТОВ “Сервісний центр “Металург” грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором та витрати на професійну правничу допомогу.
За такими вимогами ухвалою суду від 08.10.2024 відкрито провадження в даній справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цією ж ухвалою, зокрема, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. При цьому, визначено провести розгляд справи № 915/1208/24 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану.
ТОВ “Сервісний центр “Металург” у наданому відзиві на позовну заяву від 25.10.2024 частково визнає позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставку товару за договором № 8310Р4359 від 09.12.2021 в сумі основного боргу 276500 грн. 40 коп., щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних не погоджується, оскільки позивач хибно визначив строк порушення відповідачем зобов`язання з оплати товару, не врахував умови пункту 3 оплати за Специфікацією № 2 - строк та обов`язкову умову, щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПН, та право покупця затримати оплату товару у разі прострочення поставки товару за умови п. 6.2 договору, а відповідно невірно розрахував інфляційні втрати та 3% річних та не врахував обставини непереборної сили (форс-мажорні) для відповідача.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Ураховуючи викладене, та що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.
Сторонами у справі укладено договір поставки від 09.12.2021 № 8310Р4359 (далі – договір), у відповідності до умов якого ТОВ МНП “Промелектро” (постачальник) зобов`язався здійснити поставку товару, а саме електродвигун, а ТОВ “Сервісний центр “Металург” (покупець) прийняти та оплатити обладнання та запасні частини; номенклатура товару, одиниця виміру, кількість, ціна одиниці, загальна вартість товару, а також технічні умови, які встановлюють вимоги до якості товару, вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1, 1.2, 2.1 договору).
Оплата товару з ПДВ в розмірі 100 % його вартості здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів з дати поставки товару, якщо на дату оплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вартість товару оплачується без ПДВ; інший порядок, терміни і умови оплати можуть бути обумовлені сторонами у специфікації (п.п. 2.2, 2.4 договору).
Поставка товару здійснюється, на умовах СРТ – склад перевізника м. Миколаїв (у відповідності з Інкотермс 2020) сторони можуть передбачати інші умови поставки, про що вказується у специфікаціях; виконання постачальником зобов`язання з постачання вважається дата поставки товару в строк, зазначений у специфікації (п.п. 3.1, 3.2 договору).
Відповідно до п. 3.5 договору право власності на товар переходить до покупця з дати підписання представником покупця видаткової накладної.
Датою постачання є дата підписання представником покупця видаткової накладної (п. 3.6 договору).
Згідно п. 6.1 договору у разі порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, передбачених цим договором.
Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, скріплення печатками та закінчується 31.12.2023 (п.п. 9.1, 9.2 договору).
Сторонами у специфікації від 01.02.2022 № 2 до договору, погоджено поставку товару, з оплатою покупцем в розмірі 100 % вартості товару (276500 грн. 40 коп.), протягом 30 календарних днів з дати підписання цієї специфікації, якщо на дату оплати видаткова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. У разі відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вартість товару сплачується без ПДВ (п.п. 1-3 специфікації від 01.02.2022 № 2 до договору).
На виконання умов договору позивачем поставлено ТОВ “Сервісний центр “Металург” погоджений у специфікації № 2 товар, що підтверджується: видатковою накладною від 17.02.2022 № 1673 на суму 276500 грн. 40 коп. з ПДВ, скріпленою печатками сторін та підписаною уповноваженими представниками сторін, з відміткою покупця дата отримання товару 21.02.2022.
Позивачем складено податкову накладну від 17.02.2022 № 662 та зареєстровано згідно з квитанцією про реєстрацію ПН від 30.05.2022 в ЄРПН за № 9054566116, документ прийнято.
За твердженнями позивача, відповідачем не оплачено суму у визначений договором строк за поставлений товар, внаслідок чого виник борг у розмірі 276500 грн. 40 коп., який не погашено й досі.
Як вище вказано, відповідач проти основної заборгованості не заперечує.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно вимог ст. 712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на наявність у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин, як підставу для звільнення від відповідальності.
Так, форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 визначено, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.
В матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» за його зверненням форс-мажорних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання підприємством зобов`язань за договором, шляхом видачі відповідного сертифіката.
При цьому, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору буде недостатньо.
Зокрема, з цього приводу в постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено: «... Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
При цьому, відповідно до законодавства відсутність коштів у відповідача та зупинення ним господарської діяльності не вважаються форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили).
За таких обставин, суд відхиляє як необґрунтовані і безпідставні посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин. Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» не надано суду доказів на підтвердження того, що обставини, на які відповідач посилається у відзиві (повномасштабного вторгнення російських військових формувань на територію України, блокування рахунків відповідача та зупинення здійснення видаткових операцій) були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Ураховуючи викладене, суд визнає, що вимога про стягнення з відповідача оплати за товар в сумі 276500 грн. 40 коп. поставлений на підставі укладеного між сторонами у справі договору, є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що нарахування 3 % річних та суми, на яку збільшився основний борг, здійснене позивачем на суму простроченої заборгованості 276500 грн. 40 коп. по видатковій накладній від 17.02.2022 № 1673 за період 01.03.2022-27.09.2024, а нарахування інфляційних втрат за період 01.03.2022-31.08.2024. Втім, періоди указаних вище нарахувань позивачем визначені невірно.
Як зазначалося вище, згідно з п. 3 специфікації № 2 до договору, відповідач мав оплатити отриманий товар протягом 30 календарних днів після постачання товару та виконання постачальником умов п.п. 3.4, 4.2. цього договору.
Згідно відмітки на видатковій накладній від 17.02.2022 № 1673 отримання поставленого товару відбулося 21.02.2022.
Відповідну податкову накладну оформлено 17.02.2022 № 662 та зареєстровано позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних 30.05.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 1 про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачеві товар, погоджений сторонами у специфікації № 2 до договору. Відповідно до п. 3 специфікації, сторони визначили та погодили порядок та строк оплати товару.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.1 ст.251 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, в даному випадку перебіг строку оплати поставленого за договором товару мав розпочатися не раніше виконання постачальником вимог п. 2.2. договору щодо надання покупцю податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку, тобто, 23.03.2022.
Таким чином, оплата товару за договором мала бути проведеною відповідачем у строк до 24.03.2022.
Судом за допомогою програми "IpLex" здійснено перерахунок:
3% річних за період прострочення: з 24.03.2022 по 30.05.2022 становить 1287 грн. 81 коп. (без ПДВ); з 31.05.2022 по 27.09.2024 становить 19323 грн. 05 коп. (з ПДВ) та разом складає суму 20610 грн. 86 коп. 
Інфляційні втрати за період прострочення: з 24.03.2022 по 30.05.2022 становить 13557 грн. 05 коп. (без ПДВ); з 31.05.2022 по 31.08.2024 становить 62299 грн. 38 коп. (з ПДВ) та разом складає суму 75856 грн. 43 коп. 
Тому саме ці суми належить стягнути з відповідача. В іншій частині вимог слід відмовити, як безпідставно нараховані.
Таким чином, позов ТОВ МНП “Промелектро” підлягає задоволенню частково.
Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, пропорційно задоволеним вимогам, на відповідача (ст. 129 ГПК України).
Визначаючи розмір відшкодування позивачу сплаченого ним судового збору, суд виходить з такого.
ТОВ МНП “Промелектро” оплачено позов судовим збором, згідно платіжної інструкції від 27.09.2024 № 10686, у загальній сумі 5944 грн. 02 коп. - за позовну вимогу майнового характеру про стягнення простроченої заборгованості в загальній сумі 396267 грн. 88 коп., що узгоджується з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, якою визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 % від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, належало оплатити судовим збором у загальній сумі 396267 грн. 88 коп. (396267 грн. 88 коп. * 1,5%) – за вимогу про стягнення простроченої заборгованості.
Судом, визнано обґрунтованими позовні вимоги ТОВ МНП “Промелектро” в частині стягнення з ТОВ “Сервісний центр “Металург” грошових коштів у загальній сумі 372967 грн. 69 коп., які підлягають оплаті пропорційно задоволеним вимогам в сумі 5594 грн. 52 коп., і цю суму належить відшкодувати за рахунок відповідача.
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач вказує, що його витрати на професійну правничу допомогу складають суму 15000 грн. Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України).
Позивачем на підтвердження понесення судових витрат у вищевказаних сумах подано суду: 1) договір від 20.03.2023 № 20/03/23 про надання правничої допомоги; 2) додаткова угода від 25.09.2024 № 23 до договору про надання правничої допомоги; 4) рахунок на оплату від 25.09.2024 № 46; 2) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ТР № 000202 від 30.06.2017; 3) ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВО № 1087607 від 27.09.2024, згідно яких останнім надано позивачу такі послуги: аналіз документів замовника для складання позовної заяви; перевірка чинного законодавства, підбір нормативної бази для складання позову; написання тексту позовної заяви; розрахунок ціни позову; складання платіжних документів для сплати судового збору; підготовка документів, що додаються до позовної заяви.
Ураховуючи обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатським об`єднанням документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатським об`єднанням правової позиції, суд, з урахуванням принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката, визнає обґрунтованими витратами на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн., яку і належить стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238, ГПК України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Монтажно-Налагоджувальне підприємство “Промелектро” задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервісний центр “Металург” (57286, Миколаївська область, Вітовський р-н, с. Галицинове, вул. Набережна, буд.64, ідентифікаційний код 32654880) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Монтажно-Налагоджувальне підприємство “Промелектро”, (78200, Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Петлюри С., буд. 43, кв. 4, ідентифікаційний код 25644276) грошові кошти у загальній сумі 372967 грн. 69 коп. із яких: 276500 грн. 40 коп. – основний борг; 20610 грн. 86 коп. – 3 % річних; 75856 грн. 43 коп. – сума, на яку збільшився основний борг з урахуванням індексу інфляції, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 5594 грн. 52 коп. та грошові кошти в сумі 15000 грн. – на відшкодування витрат з оплати професійної правничої допомоги.
3. У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Коваль.