МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2026 р.  	№ 400/11993/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Лісовська Н. В. за участю секретаря судового засідання розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вул. Свободи, 5,Держпром,3,п2,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61022, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, 	

про	скасування рішення від 07.10.2025 №143150023597, зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту – Позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі по тексту - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - Відповідач 2) з вимогами про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.10.2025 року № 143150023597 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_3 ;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_3 з 29.09.2025 року із врахуванням періодів роботи: з 05.12.1983 по 08.06.1984, з 13.04.1995 по 28.02.2000, з 01.08.2001 по 03.12.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1982 року; з 29.01.2003 по 27.05.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 29.01.2003 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачами не враховано періоди роботи Позивача згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 27.07.1982: з 05.12.1983 по 08.06.1984, оскільки дата наказу на зарахування на роботу не відповідає даті зарахування на роботу, з 13.04.1995 по 28.02.2000 та з 01.08.2001 по 03.12.2001, оскільки Позивачка працювала на території російської федерації; а також не зараховано періоди роботи з 29.01.2003 по 27.05.2005 згідно записів у трудові книжці серії НОМЕР_2 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні нарахування та сплата страхових внесків до органів Пенсійного фонду України. Позивачка вважає, що таке рішення Відповідача 2 є протиправним, таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, а тому підлягає визнанню протиправним в судовому порядку.
Ухвалою суду від 14.11.2025 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
05.01.2026 р. Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, де вказано, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії Позивачу встановлено, що під час призначення пенсії за віком до страхового стажу не було враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 05.12.1983 по 08.09.1984, оскільки дата наказу на зарахування на роботу не відповідає даті зарахування на роботу в трудовій книжці; з 13.04.1995 по 28.02.2000 та з 01.08.2001 по 03.12.2001 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; з 29.01.2003 по 27.05.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні нарахування та сплата страхових внесків до органів Пенсійного фонду України. Відповідач 1 зазначає, що у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до ГУ ПФУ в Харківській області, як до органу, рішення якого може бути визнано судом протиправним та скасовано. Щодо вимоги Позивача про призначення, нарахування та виплати пенсії, то такі рішення є дискреційними повноваженнями відповідача.
12.01.2026 р. Відповідач 2 надав Відзив на позовну заяву, де зазначено, що за принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.10.2025 №143150023597 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 27.07.1982, а саме:
- з 05.12.1983 по 08.06.1984, оскільки дата наказу на зарахування на роботу не відповідає даті зарахування на роботу;
- роботу на території російської федерації з 13.04.1995 по 28.02.2000 та з 01.08.2001 по 03.12.2001;
- період роботи з 29.01.2003 по 27.05.2005 згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні нарахування та сплата страхових внесків до органів Пенсійного фонду України.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
29.09.2025 Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ГУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 та 07.10.2025 прийнято рішення №143150023597, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Врахований страховий стаж Позивача склав 30 років 10 місяців 07 днів.
До страхового стажу Відповідачем 2 не було зараховано:
- періоди роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27.07.1982 р., а саме:
- з 05.12.1983 по 08.09.1984, оскільки дата наказу на зарахування на роботу не відповідає даті зарахування на роботу в трудовій книжці;
- роботу на території російської федерації з 13.04.1995 по 28.02.2000 та з 01.08.2001 по 03.12.2001, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР до 31.12.1991р.;
- період роботи з 29.01.2003 по 27.05.2005 згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні нарахування та сплата страхових внесків до органів Пенсійного фонду України.
Позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.10.2025 року № 143150023597 про відмову у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон № 1058 визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досягла 60 років. Таким чином, для призначення пенсії Позивачу необхідно мати 32 роки страхового стажу. Саме відсутність 32 років страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788), відповідно до ст. 56 якого, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Трудова книжка Позивачки серії НОМЕР_1 вперше заповнювалась 27.07.1982 р. На той час діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. №162. За приписами вказаної Інструкції заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР та КЦСПС від 06.09.1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
З 29.07.1993 року порядок ведення трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58 (надалі - Інструкція № 58).
Згідно п. 1.5 Інструкції № 58, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (далі - Постанова № 301).
Пунктом 4 Постанови № 301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому, не може впливати на його особисті права.
Отже, помилка у даті наказу на зарахування на роботу – наказ №418-к від 05.12.1984 р., яка не відповідає даті зарахування на роботу – 05.12.1983 р., в трудовій книжці НОМЕР_1 не є виною Позивачки. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 05.12.1983 по 08.09.1984 та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Щодо незарахування Відповідачем періоду з 13.04.1995 по 28.02.2000 та з 01.08.2001 по 03.12.2001 з підстав роботи Позивачки на території російської федерації та припинення з 01.01.2023 російської федерації участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, то суд зазначає наступне.
13.03.1992 року набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), відповідно до ст. 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно ч. 2, 3 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У відповідності до п. 2 ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відтак припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи Позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, а відповідно і заробітна плата за той період, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
З даного приводу суд зазначає, що право людини похилого віку на соціальний захист не може ставитися в залежність від виконання своїх обов`язків органом влади іншої держави.
Судом досліджено копію трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1982, згідно якої встановлено, що Позивачка: 
- з 13.04.1995 по 28.02.2000 працювала в «Краевой клинической больнице»;
- з 01.08.2001 по 03.12.2001 працювала в «Облкожвендеспанцере» (записи №17-21 на стор. 10-11, 12-13).
Записи про цей періоди роботи засвідчені відповідною печаткою підприємства-працедавця і дефектів їх вчинення не мають.
Отже, не зарахування Відповідачем 2 до страхового стажу Позивачки спірних періодів з 13.04.1995 по 28.02.2000 та з 01.08.2001 по 03.12.2001 є протиправним.
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 29.01.2003 по 27.05.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_2 з підстав відсутності нарахування та сплата страхових внесків до органів Пенсійного фонду України, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1058, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч.1 ст. 12 цього Закону.
Згідно із ч.2 ст. 20 Закону №1058, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у п.п. 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 ст. 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено ч.ч. 4-6, 9, 10 ст. 20 Закону, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у п.п. 1, 2, 4 ст. 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами в цій частині вимог виник щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи Позивачки з 29.01.2003 по 27.05.2005, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні нарахування та сплата страхових внесків до органів Пенсійного фонду України.
Водночас суд зазначає, що відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків за спірні періоди роботи з 29.01.2003 по 27.05.2005 не може бути підставою для не зарахування цих періодів до страхового стажу.
Необхідно звернути увагу, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
Суд враховує відомості із трудової книжки Позивачки НОМЕР_2 від 29.01.2003 р., відповідно до яких в період з 29.01.2003 по 27.05.2005 вона працювала в ПП «Dax» (записи №1-2 на стор. 2-3). Записи про цей період роботи засвідчені відповідною печаткою підприємства-працедавця і дефектів їх вчинення не мають.
Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України Позивачка позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Таким чином, Позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивачки.
Відповідачем також не надано доказів несплати роботодавцем Позивачки єдиного внеску, а лише зазначається про відсутність відомостей про сплату страхових внесків за спірні періоди.
З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним не зарахування відповідних періодів до страхового стажу Позивача.
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.10.2025 року № 143150023597 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та належить скасуванню, а відповідні періоди роботи належать зарахуванню до страхового стажу Позивачки.
Пенсія, так само як і заробітна платня, є за своєю правовою природою взаємопов`язаними та рівнозначними формами соціального забезпечення, які виплачуються пенсіонерам та працівникам. Відмова відповідачів у призначенні позивачу пенсії порушує її право мирно володіти своїм майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відмова у призначенні пенсії істотно знижує рівень соціального забезпечення та фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених ст. 46 Конституції України, а отже є незаконною, порушує принципи справедливості та рівності громадян перед Законом та зменшує захищеність в умовах постійного зростання цін на товари та послуги.
Водночас, позовна вимога про зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити пенсію задоволенню не підлягає, оскільки зобов`язання зарахувати до стажу спірні періоди та повторно розглянути заяву про призначення пенсії є достатнім способом захисту порушеного права позивача. Призначення та нарахування пенсії є дискреційними повноваженнями органів ПФУ, суд не має повноважень визначати всі необхідні умови для призначення пенсії, у тому числі обраховувати необхідний страховий стаж, та зобов`язувати органи ПФУ призначити пенсію.
Крім того, суд зазначає, що рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відносно Позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало документи Позивача і вирішувало питання щодо призначення пенсії. Відтак, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 05.12.1983 по 08.06.1984, з 13.04.1995 по 28.02.2000, з 01.08.2001 по 03.12.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1982 року; з 29.01.2003 по 27.05.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 29.01.2003 року та зобов`язання повторного розгляду заяви Позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов Позивача підлягає частковому задоволенню. 
Суд також вказує, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими ч. 2 ст. 9 КАС України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в загальній сумі 1211,20 грн, відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 підлягає 605,60 грн., оскільки саме він допустив порушення прав позивача.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.10.2025 року № 143150023597 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_3 .
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., 61022, ідентифікаційний код 14099344) зарахувати ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до страхового стажу періоди роботи з 05.12.1983 по 08.06.1984, з 13.04.1995 по 28.02.2000, з 01.08.2001 по 03.12.2001 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1982 року; з 29.01.2003 по 27.05.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 29.01.2003 року.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., 61022, ідентифікаційний код 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) від 29.09.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
5. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., 61022, ідентифікаційний код 14099344) судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19.01.2026 р.

Суддя Н. В. Лісовська