Справа № 654/3426/21 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди,  

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просить: 
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у довготривалому невиконанні судових рішень, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. по справі № 2-а-1958/11;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області моральну шкоду за практикою Європейського Суду у розмірі 3000 євро (90360 грн).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. з урахуванням ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. по справі № 2-а-1958/11 залишились невиконаними в частині призначення державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 49, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не здійснюється виплата пенсії надалі. Пенсійний фонд весь цей час не визнає своєї вини і не нараховує його призначену судом пенсію, тож всі ці доказування правомірності своїх вимог виражаються в його душевних стражданнях, які не вбачаються пенсійним органом. Внаслідок невиконання судового рішення позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тяжкості вимушених змін у його життєвих обставинах, позбавленні його та членів родини значної частини матеріального забезпечення, витраті часу та зусиль для відновлення попереднього стану, у відчутті неспроможності добитися у держави відновлення своїх порушених цивільних прав. 
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності у довготривалому невиконанні судових рішень, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. по справі № 2-а-1958/11, та стягнення на підставі порушеного права за практикою Європейського Суду моральної шкоди у розмірі 3000 євро (90360 грн).
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
02.01.2024 року дана адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та після проведення автоматизованого розподілу справу призначено до розгляду судді Андрухіву В.В.
Ухвалою від 05.01.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області належним чином засвідчені копії пенсійної справи (або паперові копії електронної пенсійної справи) ОСОБА_1 для долучення до матеріалів справи.
Ухвалою від 14.01.2025 року витребувано повторно від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області належним чином засвідчені копії пенсійної справи (або паперові копії електронної пенсійної справи) ОСОБА_1 ; витребувано від ОСОБА_1 позовну заяву з додатками, яку позивачу було повернуто ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 року. 
22.01.2024 року від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що на виконання рішень суду 11.07.2013 відповідно до ст. 49, 54 Закону № 796-ХІІ призначено та проведено перерахунок пенсії Позивачеві, згідно якого основний розмір пенсії склав 6 мінімальних пенсій за віком, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 27.10.2010 по 27.04.2011, та нараховано доплату коштів за вказаний період, яка склала 14413,32 грн. Згідно ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013 по справі 2а-1958/11 роз`яснено управлінню Пенсійного фонду України в Голопристанському районі Херсонської області здійснювати надалі виплати пенсії відповідно до чинного законодавства. На 28.04.2011 положення статей 49, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовувались у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян». 19 червня 2011 року набрав чинності Закон України від 14.06.2011 № 3491-І «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 49, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Аналогічні положення містяться у законах України про Державний бюджет України на 2012, 2013, 2014, 2015 роки. На виконання вимог вищезазначених законів, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (втратила чинність 01.01.2012) та постанову від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ОСОБА_1 до виконання судового рішення отримував пенсію по III групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї відповідно до статей 20, 22 Закону № 2262, а заява про переведення на пенсію за Законом №796-ХІІ заявником не надавалась, зважаючи, що розмір пенсії за чинним законодавством по Закону №796-ХП меншим, оскільки обчислювався за постановами Уряду, тому з 28.04.2011 відповідно до норм діючого законодавства ОСОБА_1 здійснювалась виплата пенсій відповідно до Закону №2262. Отже, виплата пенсії з 28.04.2011 здійснювалась відповідно до чинного законодавства по ІІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї відповідно до статей 20, 22 Закону №2262 відповідно заяви ОСОБА_1 від 03.07.2007. Таким чином, Відповідачем виконано рішення у справі 2а-1958/2011 у межах покладених на нього зобов`язань та відповідно до вимог чинного законодавства.
Також, щодо виплати заборгованості в сумі 14 413,32 гри. представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово, починаючи з 2014 року роз`яснювалось (дата останніх листів 03.11.2021 № 2100-0305-8/53369, 26.10.2021 № 7989-7369/11-08/8-2100/21, 11.05.2021 №3016-2445/1-02/8- 2100/21), що виконання рішень судів, по яких боржником є держава, передбачено Законом України від 05.06.2012 № 4901 "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (набрав чинності 01.01.2013). Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року. Таким чином Позивачу відомо про встановлений порядок отримання коштів, проте своїм правом він не скористався. Також Головне управління зазначило, що позивачем не надано належних та Головне управління звертає увагу суду, допустимих доказів на підтвердження понесення моральної чи матеріальної шкоди, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача моральної шкоди. 
Позивачем на виконання ухвали суду від 14.01.2025 року надано позовну заяву з додатками, яку йому раніше було повернуто ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 року.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012 року по справі №2а-1958/11 скасовано постанову Голопристанського районного суду Херсонської області від 01.07.2011. Прийнято нову постанову про часткове задоволення позову, якою визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Голопристанському районі Херсонської області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті державної та додаткової пенсії за шкоду, спричинену здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи неправомірними; та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Голопристанському районі Херсонської області призначити ОСОБА_1 державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та здійснити відповідний перерахунок та виплати ОСОБА_1 державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю за період з 27.10.2010 року.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013 року по справі № 2а-1958/11 роз`яснено постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012 року щодо кінцевого строку перерахунку. Згідно даної ухвали зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Голопристанському районі Херсонської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 27.10.2010 року по 27.04.2011 року відповідно до ст.49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; також зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Голопристанському районі Херсонської області здійснювати надалі виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства.
Так, на виконання рішення суду, Управлінням Пенсійного фонду України в Голопристанському районі Херсонської області від 05.04.2013 було проведено перерахунок основної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 27.10.2010. Доплата пенсійних коштів за період з 27.10.2010 по 27.04.2011 склала 14413,32 грн. та включена у додаткову відомість.
26.03.2018 року Голопристанським районним судом Херсонської області постановлено окрему ухвалу, якою заяву позивача задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області по виконанню постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. (справа №2-а-1958/11/2108). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню законодавства по виконанню постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р., а саме: в частині призначення пенсії, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснення виплати пенсії надалі.
Постановляючи окрему ухвалу у справі №2-а-1958/11/2108, суд виходив з того, що відповідачем рішення суду фактично не виконується, а тому судом визнано бездіяльність відповідача щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. (справа №2-а-1958/11/2108) протиправною.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року окрему ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області залишено без змін.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
В рішенні від 19 березня 1997року у справі “Горнсбі проти Греції” Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Згідно з пунктом 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Також в рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.
Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, на примусовому виконанні в Голопристанському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області перебуває виконавчий лист № 2а-1958/2011, виданий 21.03.2013 Голопристанським районним судом Херсонської області про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Голопристанському районі Херсонської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виконавче провадження № 37168872 відкрите 22.03.2013.
Згідно постанови Голопристанського міськрайонного Відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 12.04.2017, змінено сторону у виконавчому провадженні №40042341 з Управління Пенсійного фонду України в Голопристанському районі Херсонської області на Голопристанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області.
Згідно ухвали Голопристанського районного суду від 26.05.2017 №654/1242/17 сторону у виконавчому провадженні замінено з Голопристанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на Олешківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області.
Ухвалою Голопристанського районного суду від 05 березня 2018 року замінено сторону виконавчого провадження згідно виконавчого листа №2а- 1958/2011 від 02.10.2013, виданого Голопристанським районним судом, а саме: Олешківське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області (код ЄДРПОУ 41246218) замінено на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. 
Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на теперішній час виконавчий лист № 2а-1958/2011, виданий 21.03.2013 був виконаний, відповідачем суду не надано.
Як зазначає відповідач, 11.07.2013 року відповідно до ст.49, 54 Закону призначено та проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , згідно якого основний розмір пенсії склав 6 мінімальних пенсій за віком, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 27.10.2010 року по 27.04.2011 року, та нараховано доплату коштів за вказаний період, яка склала 14413,32 грн.
Проте, суд враховує, що окремою ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 26.03.2018 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області по виконанню постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. (справа №2-а-1958/11/2108).
При цьому, доказів виплати ОСОБА_1 доплати у розмірі 14413,32 грн., на теперішній час ані матеріали справи, ані матеріали пенсійної справи не містять.
Крім того, матеріали пенсійної справи не містять доказів того, що відповідач на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013 року по справі № 2а-1958/11 продовжує і надалі, після 27.04.2011 року виплачувати позивачу пенсію відповідно до вимог ст.ст.49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Суд зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Обов`язковість судових рішень гарантується статтею 124 Конституції України та практикою Європейського суду з прав людини. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необгрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення, може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватись з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. 
У випадку, що розглядається, суд констатує, що жодних обставин, що стали перешкодою у виконанні рішення суду у встановлений законом строк, відповідач не надав.
У контексті вказаного суд зазначає, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України»). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України»). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники. які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України»). У справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошується (або зазначається), що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.
При цьому суд вважає, що викладені у відзиві відповідача твердження, що зазначені рішення Одеського апеляційного адміністративного суду повинні виконуватися органами Державної казначейської служби України фактично веде до зміни способу і порядку виконання судового рішення.
Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Свою позицію щодо обов`язковості виконання судових рішень висловив також Конституційний суд України, зазначивши у рішенні від 26.06.2013 року (справа № 5-рп/2013) наступне:
«Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій. спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
За таких обставин, суд оцінює бездіяльність відповідача щодо виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2013 року (справа №2-а-1958/11/2108) як протиправною, оскільки фактично рішення суду не виконується, після 27.04.2011 року пенсія позивачу відповідно до ст.ст.49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не виплачується, що підтверджується наявними у справі доказами.
Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Вказане свідчить про те, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Обставина відсутності у відповідача бюджетних коштів за відповідною бюджетною програмою, не може слугувати підставою для невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, щодо виплати перерахованої пенсії за період з 27.10.2010 по 27.04.2011.
Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №818/1814/17, від 3 лютого 2021 року у справі №812/413/18.
За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у довготривалому невиконанні судових рішень, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. по справі № 2-а-1958/11, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Задовольняючи зазначені позовні вимоги, суд також враховує приписи постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року у цій справі, згідно якої зазначено про відсутність підстав для вирішення даного спору шляхом подання заяви в порядку ст.383 КАС України, у зв`язку з чим було скасовано ухвалу суду від 31.12.2021 року про відмову у відкритті провадження у справі, а справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Що стосується позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області моральної шкоди за практикою Європейського Суду у розмірі 3000 євро (90360 грн), суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.
Згідно ч. 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до пунктів 56 - 58, 66 - 70 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.
Європейський суд з прав людини також зазначав, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація, коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», пункти 203 - 204; рішення у справі «Вассерман проти Росії», пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії №2», заява №33509/04, пункт 100).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц виклала правову позицію, за якою відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.
У постанові Верховного Суду у справі №750/6330/17 (адміністративне провадження №К/9901/37372/18) зазначено, що «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України)».
Отже, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
За таких підстав, враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, оцінюючи вказані обставини справи, характер спірних правовідносин, значну тривалість невиконання судового рішення (більше 10 років), суд дійшов висновку, що моральна шкода має бути відшкодована у розмірі 45000 грн.
Заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди 3000 євро (90360 грн), на думку суду, є неспівмірною та становитиме надмірний тягар для відповідача. Крім того, визначення розміру відшкодування моральної шкоди здійснюється судом у національній валюті України – гривні.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За викладених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Позивач звільнений від сплати судового збору, інші витрати позивачем не понесені, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057) - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у довготривалому невиконанні судових рішень, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2012р. та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013р. по справі № 2-а-1958/11.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 45000 грн (сорок п`ять тисяч гривень).
У задоволенні решти позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів