Справа № 349/1429/24 
Провадження № 22-ц/4808/1709/25 
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Бойчука І. В., Томин О. О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Рокетської Світлани Володимирівни на рішення Рогатинського районного суду від 03 жовтня 2025 року, у складі судді Гаврилюк О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Окуневич М. В., звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача на її користь 26 000,00 грн безпідставно списаних коштів.
В обґрунтування позову зазначено, що 30 грудня 2023 року невстановлена особа, представившись працівником ПрАТ «Київстар», зателефонувала позивачці з номерів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та шляхом обману під приводом оновлення мобільного зв`язку незаконно заволоділа реквізитами універсальної картки ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 .
Внаслідок несанкціонованих операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки з картки позивачки було списано 26 000,00 грн, що становили встановлений кредитний ліміт. Після списання коштів зв`язок з невстановленою особою припинився.
Позивачка повідомила про шахрайські дії на гарячу лінію ПАТ «ПриватБанк» та до органів поліції, за фактом чого зареєстровано кримінальне провадження. У ході досудового розслідування встановлено, що, згідно з довідкою банку, кредитний ліміт було самостійно встановлено кіберзлочинцями безпосередньо перед дзвінком із несанкціонованим доступом до серверів банку.
Відповідач відмовився добровільно повернути ОСОБА_1 списані кошти. 
Позивачка просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь безпідставно списані кошти з карткового рахунку в розмірі 26 000 грн.
Рішенням Рогатинського районного суду від 03 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором згідно з кредитною карткою № НОМЕР_3 , емітованій в АТ КБ «ПриватБанк». 
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3000,00 грн, пов`язані з правничою допомогою адвоката. 
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Рокерська С. В. подала апеляційну скаргу. Вважає, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги лише доводи позивача, не врахував докази, які надавалися представником відповідача на підтвердження того факту, що зняття коштів стало можливим через розголошення клієнтом персональних даних.
Списання коштів відбулося 30.12.2023 з карти НОМЕР_3 в загальній сумі 19553,50 грн (+комісія) клієнта ОСОБА_1 30.12.2023 зафіксовано звернення клієнта.
Згідно з п. 20 ст. 38 ЗУ «Про платіжні послуги», користувач зобов`язаний зберігати платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та договору, не допускати використання його сторонніми особами та не розголошувати індивідуальну облікову інформацію. Відповідно до п. 136, 140 Положення №164 (Постанова НБУ від 29.07.2022 №164) та п. 5 ст. 87 ЗУ «Про платіжні послуги», до моменту повідомлення емітента про втрату платіжного інструменту/облікової інформації ризик збитків від неналежних платіжних операцій покладається на платника.
На підставі заяви ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 31 грудня 2023 правоохоронними органами розслідується кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України про заволодіння коштами ОСОБА_1 в сумі 26 000,00 грн.
Зазначає, що подання заяви про вчинення кримінального правопорушення і факт внесення відомостей до з Єдиного реєстру досудових розслідувань, є задокументованими актами фіксації певних обставин, які не мають наперед визначеної оцінки, та не є судовим рішенням, яке набрало законної сили.
З пояснень ОСОБА_1 слід встановити, що комунікація клієнта із невідомими особами забезпечила втрату доступу до фінансового номеру телефону.
По кредитній карті НОМЕР_3 заявника (договір SAMDNWFC00033721929, відкрита 17.02.2020, 2023-12-30 14:58:08 встановлено кредитний ліміт 20000 грн по заявці клієнта) кошти в загальній сумі 19553,50 грн (+комісія) переведені.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що у випадках, коли здійснення операції підтверджено введенням ПІН-коду банківської картки або іншими видами електронної ідентифікації клієнта, саме на клієнта покладається тягар доведення того, що операція була здійснена не ним.
Позивач, як платник коштів за оспорюваними видатковими операціями вправі із виписками за своїми рахунками звернутись до обслуговуючих банків одержувачів коштів та з`ясувати особу одержувачу переказаних з його карткового рахунку коштів та заявити вимоги до одержувача про повернення безпідставно отриманих коштів. 
Вважає, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є подання вимоги про повернення коштів безпосередньо до їх фактичного отримувача, який неправомірно збагатився за рахунок позивача.
Зазначає, що позивачка порушила свої обов`язки як користувача платіжних послуг: розголосила індивідуальну облікову інформацію третім особам; не забезпечила належного зберігання інформації, яка дає змогу ініціювати та виконувати платіжні операції; не повідомила негайно банк про втрату доступу до фінансового номеру телефону. 
Вважає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати.
Позивачка ОСОБА_1 правом на подачу відзиву не скористалась.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження. 
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося без її розпорядження та волевиявлення, досудове розслідування за фактом незаконного заволодіння коштами триває, остаточне процесуальне рішення не ухвалено, а відтак відсутні правові підстави вважати, що втрата коштів сталася внаслідок її протиправних дій.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  31 грудня 2023 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості в ЄРДР за №12023091210000206 за ч.4 ст.190 КК України. За коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, 31 грудня 2023 року надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , що 30 грудня 2023 року невстановлена особа, зателефонувала їй з номерів мобільних телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , назвалася працівником ПрАТ «Київстар», під приводом оновлення мобільного зв`язку, шляхом обману та вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, дізнавшись реквізити банківської картки ОСОБА_1 , заволоділа її грошовими коштами в сумі 26 000,00 гривень, які знаходилися на її банківській картці № НОМЕР_3 емітованій АТ КБ «ПриватБанк».
Кредитна картка №4149439041307780 заявниці відкрита 17 лютого 2020 року.
Відповідно до матеріалів службової перевірки АТ КБ «ПриватБанк» від 14 жовтня 2024 року встановлено, що 30 грудня 2023 року о 14:58 за заявкою клієнта було підвищено кредитний ліміт до 20 000,00 грн, після чого з карткового рахунку списано 19 553,50 грн (з урахуванням комісії), з яких 19 195,00 грн переказано на картку емітента ПУМБ, а 358,50 грн - через термінал Е5522744. Аналіз транзакцій засвідчив, що переказ через термінал ТЕ5522744 (КНО00001) здійснено шляхом ручного введення номера картки та CVV-коду з використанням 3D-Secure, при цьому PIN-код по картці НОМЕР_3 не генерувався, а для проведення операцій генерувався CVV-код. Після здійснення спірних платежів рахунок відправника було заблоковано, а в системі «Приват24» зафіксовано входи з нетипових для клієнта пристроїв, зміну пароля та подання заявки на підвищення кредитного ліміту; зміну пароля здійснено з використанням PIN-коду картки, після чого акаунт було заблоковано, при цьому фінансовий номер клієнта в період проведення операцій не змінювався.
Згідно з висновком службового розслідування, списання 30 грудня 2023 року з карткового рахунку клієнта грошових коштів у сумі 19 553,50 грн (з урахуванням комісії) відбулося внаслідок розголошення конфіденційних даних, втрати контролю над фінансовим номером телефону та несвоєчасного звернення клієнта до банку з метою унеможливлення несанкціонованого доступу до «Приват24». Унаслідок цього зловмисниками було змінено пароль доступу до «Приват24», здійснено вхід під обліковими даними клієнта, збільшено кредитний ліміт та проведено перекази коштів через термінали банків-емітентів. Для здійснення інтернет-платежів були введені всі необхідні реквізити картки (номер, строк дії, CVV), при цьому кожну транзакцію підтверджено окремим паролем. Вхід до «Приват24» здійснювався з використанням логіна та пароля клієнта, а вчинення зазначених дій було можливим виключно за умови використання фінансового номера телефону клієнта та іншої його персональної інформації.
Відповідно до листа ВП №2 Криворізького районного управління поліції від 10 березня 2025 року за №45.2/3-2449, на підставі постанови прокурора Криворізької південної окружної прокуратури від 26 липня 2024 року матеріали кримінального провадження №12023091210000206 в рамках якого ОСОБА_1 визнано потерпілою, об`єднано з матеріалами кримінального провадження за №12023020200000070 від 04 квітня 2023 року за ч.3,4 ст.190 КК України. Кримінальне провадження перебуває у провадженні СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, проводяться слідчі та процесуальні дії, оперативно-розшукові заходи, направлені на встановлення об`єктивної істини та прийняття законного рішення в кримінальному провадженні. Цивільний позов у кримінальному провадженні за №№12023020200000070 від 04 квітня 2023 року потерпілою ОСОБА_1 не заявлявся, що підтверджено листом ВП №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 17 вересня 2025 року №260597-2025.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
У пункті 1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила) передбачено, що клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.
Згідно з пунктом 1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).
Пунктом 1.1.3.1.7. Умов та правил визначено, що банк зобов`язаний в разі виникнення овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки.
Відповідно до пунктів 2.1.1.10.10 та 2.1.1.10.11. Умов та правил клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.
Згідно з пунктом 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком, який представив операцію.
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
У статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Отже, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 вказано, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції правильно встановив, що на підставі заяви ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 31 грудня 20243 правоохоронними органами розслідується кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України про заволодіння коштами ОСОБА_1 в сумі 26 000,00 грн. ОСОБА_1 виявивши безпідставне списання коштів, своєчасно повідомила про цей факт відповідача АТ КБ «ПриватБанк» та звернулася до правоохоронних органів.
Встановивши, що банком належними та допустимими доказами не підтверджено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її рахунку, суд першої інстанції правильно задовольнив позов ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав вважати, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду. Також відсутні докази того, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій. При цьому банк, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не довів вину ОСОБА_1 у вказаних операціях.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними та допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 30 грудня 2023 року щодо списання з її карткового рахунку грошових коштів, а тому позов слід задовольнити та визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором згідно з кредитною карткою № НОМЕР_3.
Щодо доводів апеляційної скарги у частині невідповідності положенням статті 137 ЦПК України розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку отримала ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок про те, що згідно із частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вивчивши докази, подані ОСОБА_1 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням вимог частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки вони є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, що підтверджено наданими документами, а саме договором про надання правничої допомоги №05/24 від 10 січня 2024 року, актом виконаних робіт на суму 10 000,00 грн, квитанціями до прибуткового касового ордера №05/24 від 04 серпня 2024 року на суму 5000,00 грн, №05/24 від 10 січня 2024 року на суму 5 000,00 грн.
Визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу 3 000 грн відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо не співмірності розміру судових витрат із складністю справине знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Рокетської Світлани Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 03 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча        О. В. Пнівчук
Судді:         І. В. Бойчук
О. О. Томин