Справа № 320/16198/25

Провадження № 2-а/756/148/25

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
05 листопада 2025 року          місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,
за участі секретаря - Донеско А.Є.,

представника позивача - Дмитрієнка В.П.,
представника відповідача - Глущенко О.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП Плюс» до Головного управління Національної поліції у м. Києва в особі Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо розгляду заяви про вчинення адміністративного правопорушення та заяви про надання інформації,

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 

Представник позивача Крутогін К.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві в особі Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві, яка полягає у не розгляді заяви ТОВ «СВП Плюс» №11 від 14 січня 2025 року та невиконанні приписів статей 2415, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Також просить зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві в особі Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві розглянути заяву ТОВ «СВП Плюс» №11 від 14 січня 2025 року, надати вмотивовану відповідь та виконати приписи статей 245, 251 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у провадженні Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебували матеріали про адміністративне правопорушення, яке зареєстроване в Єдиному обліку №40636 від 10 вересня 2024 року за факто вчинення невідомою особою крадіжки терміналу мобільного зв`язку марки «Nokia C32 4/64Gb DS Charcoal (Vodafone)», вартістю 3 699 грн, яка відбулася 10 вересня 2024 року у магазині «Водафон», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 166 А. 
У зв`язку з чим, представник ТОВ «СВП Плюс» 18 вересня 2024 року звернулося до Оболонського УП ШГНПУ м. Києві із запитом №20240913-1 від 13 вересня 2024 року, в якому просила надати інформації про уповноважену особу, якій передано на розгляд матеріали про вчинене адміністративне правопорушення. 2 жовтня 2024 року надійшла відповідь на запит №192139-2024, з якої вбачається, що матеріали про зазначене правопорушення перебувають на розгляді у відділі поліції №1 Оболонського УП ГУНП у м. Києві, та надано копію довідки від 17 жовтня 2024 року про пропозицію оперуповноваженого ВКП Оболонського УП ГУНП у м. Києві списати у справу.
Представником позивача подано також повторні запити про надання інформації від 16 жовтня 2024 року №20241016-1, №20241025/1 від 25 жовтня 2024 року, № 20241129-1 від 29 листопада 2024 року, №20241225-1 від 25 грудня 2024 року, №11 від 14 січня 2025 року. Однак, уповноважені особи Оболонського УП ГУНП у м. Києві надали лише декілька відповідей на запити, зокрема, від 17 жовтня 2024 року, 18 жовтня 2024 року, за №238282-2024 від 11 листопада 2024 року, № 894/2025 від 2 січня 2025 року, з яких вбачається, про прийняте рішення оперуповноваженого ВКП Оболонського УП ГУНП у м. Києві списати зазначені матеріали адміністративного правопорушення у справу, а також, що встановити особу, яка вчинила зазначене правопорушення не можливо. 
Запит представника позивача №11 від 14 січня 2025 року отримано Оболонським УП ГНУП у м.Києві 20 січня 2025 року, однак відповіді у встановлений законом строк не надано.

У відзиві на позов представник відповідача Глущенко О.М. заперечила щодо задоволення позовних вимог, зазначила, що на дати надання відповідей на адвокатські запити представника відповідача, особу яка вчинила адміністративне правопорушення встановити не можливо, а отже і розпочати провадження у даній справі не виявляється можливим.
У відповідь на відзив представник позивача Гур`єва О.С. звертає увагу, що відмова складати протокол про адміністративне правопорушення з посиланням представника відповідача на статтю 258 КУпАП, суперечить приписам цієї статті. Також зазначила, що аргументи відповідача проти задоволення позову не відповідають вимогам законодавства та порушують права потерпілого.

ІІ. Процесуальні дії у справі 

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.
На підставі частини 1 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, оскільки спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. 
У судовому засідання представник позивача Дмитрієнко В.П. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. 
У судове засідання представник відповідача Глущенко О.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.
Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріалами справи, суд дійшов такого висновку.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Суть спору сторін зводиться до оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що полягає у не розгляді заяв.
Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії спорів, суд убачає достатньо підстав для відмови у задоволенні позову, з огляду на таке. 
У провадженні Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебували матеріали про адміністративне правопорушення, які зареєстровані у Єдиному обліку за №40636 від 10 вересня 2024 року, за ознаками вчинення крадіжки терміналу мобільного зв`язку марки «Nokia C32 4/64Gb DS Charcoal (Vodafone)», вартістю 3 699 грн, у магазині «Водафон», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 166 А.
Зазначеним магазином користується ТОВ «СВП Плюс» на підставі договору оренди №01/03 від 22 березня 2024 року, з метою провадження господарської діяльності.
Відповідно до видаткової накладної №1030045173 від 30 серпня 2024 року термінал мобільного зв`язку марки «Nokia C32 4/64Gb DS Charcoal (Vodafone)» належить ТОВ «СВП Плюс».
З матеріалів позову вбачається, що представник ТОВ «СВП Плюс» неодноразово надсилала адвокатські запити до Оболонського УП ГУНП у м. Києві з метою отримання інформації стосовно уповноваженої особи на розгляді у якої міститься справа про адміністративне правопорушення від 10 вересня 2024 року. 
З наданих відповідей представників Оболонського УП ГУНП у м Києві, зокрема, довідки від 30 вересня 2024 року вбачається, що зазначені матеріали рішенням старшого оперуповноваженого ВКП Оболонського УП ГУНП у м. Києві списані в справу. 
16 січня 2025 року адвокат Гур`єва О.С., яка діє в інтересах ТОВ «СВП Плюс», надіслала адвокатський запит №11 від 14 січня 2025 року, в якому просила повідомити, які заходи вжиті працівниками поліції для встановлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. Однак відповіді працівники Оболонським УП ГУНП у м. Києві не надали.
У своїх запереченнях представник відповідача зазначила, що розпочати провадження у справі про вчинене 10 вересня 2024 року адміністративне правопорушення, не вбачається можливим, оскільки особу, яка вчинила крадіжку не встановлено.

ІV. Мотиви та зміст спірних правовідносин 

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено частиною 2 статті 55 Конституції України та статтею 5 КАС України.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:  визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;  визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;  визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;  визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;  встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;  прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, крім виключень, зазначених у статті 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення, як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування, повинен відповідати статті 256 КУпАП.
Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення визначені статтями 254-256 КУпАП.
Відповідно частин 1, 2, 3 статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.  Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.  Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-9 цього Кодексу.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.
Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Пунктами 2, 3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявленні кримінальних та адміністративні правопорушення.
В контексті спірних правовідносин слід наголосити, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи у тому разі, якщо певні дії повинні бути вчинені, але не вчиняються суб`єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають їм можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен з яких є законним. При цьому повноваження державних органів не можуть визнаватися дискреційними за наявності лише одного правомірного та законно обґрунтованого варіанта поведінки суб`єкта владних повноважень.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання у дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Згідно з положеннями статті 6 Конституції України та статті 2 КАС України, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Суд не втручається та не може втручатися в конституційну дискрецію (вільний розсуд) відповідача, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані йому Конституцією України, оскільки це не відповідає ані принципу розподілу влади в державі, ані завданню адміністративного судочинства.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення, встановлення особи та наявності вини такої у його вчиненні, яка має бути підтверджена відповідними доказами.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої такий винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. 
Тому доводи позивача про зобов`язання відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення та вжити заходів передбачених КУпАП для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин правопорушення і притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, нівелюються зазначеними в мотивувальній частині нормами законодавства про виключну дискрецію уповноважених осіб Національної поліції України. 
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача розглянути заяву №11 від 14 січня 2025 року та надати належним чином обґрунтовану та повну відповідь, суд зазначає, що представником відповідача надано копію рішення старшого оперуповноваженого ВКП Оболонського УП ГУНП у м. Києві, відповідно до якого зазначені матеріали про адміністративне правопорушення списані в справу, у зв`язку з неможливістю встановити особу правопорушника. Тобто, під час винесення зазначеного рішення оперуповноважений повно та всебічно дослідив матеріали справи, та дійшов зазначеного висновку. Отже, даний факт унеможливлює повторно зобов`язати уповноважених осіб вчинити дії, які вже виконані ними та винести повторне рішення. 
Таким чином, суд не може втручатися у дискреційні повноваження Головного управління Національної поліції у м. Києві в особі Оболонського УП ГУНП у м. Києві та/або підмінаяти такий орган, втручаючись фактично у його процесуальну діяльність, а тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. 
Керуючись статтями 242, 245, 254-258, 280 КУпАП, статтями 2, 5, 9, 72-76, 243, 245, 250, 286 КАС України, суд -
в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА