Справа № 461/9018/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б 
Провадження № 22-ц/811/864/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Цьони С.Ю.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
ВСТАНОВИВ:
у провадженні Галицького районного суду м.Львова перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
06 лютого 2025 року ОСОБА_2 через канцелярію суду подала заяву, у якій просила продовжити їй процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву або зустрічний позов, терміном на 15 днів з моменту отримання ухвали про продовження цього строку. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що 23.01.2025 в приміщенні суду вона отримала позовну заяву з додатками. Відповідач повідомила, що частково визнає позовні вимоги, однак вважає, що задоволення таких призведе до наступних спорів щодо порядку користування цим майном. ОСОБА_2 зазначила, що має намір подати зустрічний позов про поділ спадкового майна у даній справі, однак для подання такого необхідно провести судові будівельно – оціночні експертизи. Відтак просить задоволити її заяву та продовжити процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та зустрічний позов.
Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву або зустрічний позов – відмовлено.
Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 .
Вважає, що при постановленні ухвали не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому вона є незаконною та необґрунтованою. 
Покликається на те, що після ознайомлення з позовною заявою вирішила подавати зустрічний позов та оскільки для підготовки та подання зустрічного позову був необхідний певний час, зокрема, для визначення ринкової вартості спірного майна, то нею у межах строку, визначеного судом (06.02.2025 року), та в порядку, передбаченому ч.2 ст. 127 ЦПК України, було подано клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов або подання зустрічного позову, однак, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2025 року, постановленою без її участі та участі її представника, в задоволенні клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом, було відмовлено.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В судове засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не з`явились, про причину неявки суд не повідомляли та заяви на відкладення розгляду справи не подавали.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті  371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2  ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання 10 листопада 2025 року, які про час та місце розгляду справи  повідомлені, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд. 
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву або зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у поданому клопотанні належним чином не обґрунтувала причину продовження встановленого судом процесуального строку на подання відзиву чи зустрічного позову, не довела обставин, які перешкоджали їй своєчасно вчинити вказані дії. Враховуючи відсутність об`єктивних, не переборних та таких, що не залежали від волі відповідача обставин, які б перешкоджали подати відзив на позовну заяву та зустрічний позов в строк встановлений судом, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Колегія суддів з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України).
Здійснення правосуддя на засадах верховенства права забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є: верховенство права;  повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; пропорційність (пункти 1, 2, 4, 6 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України).
Згідно зі положеннями частини першої, другої та третьої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як зазначено в частині першій, сьомій статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, строк для подання відповідачем відзиву на позов (пункт 8 частини другої статті 187 ЦПК України).
В частині першій 191 ЦПК України визначено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.
Частиною третьою статті 83 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до положень частин першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Згідно зі статтею 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Статтею 121 ЦПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.
Як зазначено в статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
В частині восьмій статті 178 ЦПК України вказано, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини першої та другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
ЦПК України не пов`язує право суду поновити (продовжити) процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск відповідного строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин справи оцінити доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його поновлення (продовження), та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку або не вчинення відповідних дій протягом строку, встановленого судом, встановити, чи є такий строк значним та розумним, а також чи його поновлення (продовження) не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу. При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення (продовження) процесуального строку є правом суду, яке він використовує, виходячи з поважності причин, наведених заявником.
Наведене свідчить, що законодавець пов`язує можливість поновлення (продовження) строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та/або на звернення із зустрічною позовною заявою з наявністю поважних причин, оцінка яких здійснюється судом, виходячи з конкретних обставин пропуску, наведених в обґрунтування поновлення (продовження) строку.
З матеріалів справи убачається, що копію позовної заяви разом з додатками та ухвалою про відкриття провадження у справі відповідачка ОСОБА_2 отримала 23 січня 2025 року.
Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, сторонам судом встановлені строки для подання заяв по суті, зокрема відповідачам - п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня отримання ними ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з додатками.
Тобто, строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням часу отримання відповідачкою ОСОБА_2 ухвали про відкриття провадження у справі закінчувався 07 лютого 2025 року.
06 лютого 2025 року відповідачка ОСОБА_2 через канцелярію суду подала заяву про продовження процесуального строку, встановленого судом, в якій просила суд продовжити їй процесуальний строк для подання відзиву на позов або зустрічного позову на 15 днів з моменту отримання ухвали про продовження строку.
В заяві зазначала, що 01 лютого 2025 року нею укладено з адвокатом Мартиневичем О.А. договір про надання професійної правничої допомоги. Після консультацій з адвокатом, нею прийнято рішення про звернення до суду із зустрічним позовом про поділ спадкового майна, з вирішенням питання під час його розгляду, майнових вимог кредиторів спадкодавця. До такого позову, в якості доказів необхідно подати відповідні висновки експертів. На момент подання заяви, ОСОБА_2 здійснювала пошук відповідних експертів, однак такі мають понаднормову завантаженість по виконання експертиз, пов`язаних з визначенням розміру збитків, завданих нерухомому майну внаслідок збройної агресії рф проти України.
На момент подання цієї заяви судовий розгляд перебував на стадії підготовчого провадження, рішення суду по суті спору не було ухвалено.
З моменту вироблення відповідачкою ОСОБА_2 своєї правової позиції по справі та до моменту подання заяви про продовження процесуального строку пройшов незначний проміжок часу, а саме 3 робочі дні.
Загальновідомим є факт введення в Україні воєнного стану, який триває на даний час, як і тривав на момент постановлення оскарженої ухвали. Також колегія суддів погоджується, що значна кількість експертів в цей час залучається до проведенні відповідного виду експертиз з метою визначенням розміру збитків, завданих нерухомому майну внаслідок збройної агресії рф проти України.
Враховуючи наведене вище, у цьому конкретному випадку, за сукупністю всіх обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що мотиви з яких виходив суд першої інстанції відмовляючи в продовженні процесуального строку є помилковими, адже наведені заявником причини для продовження процесуального строку є поважними.
Отже доводи апеляційної скарги у цій частини знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відтак, оскаржувана ухвала як постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню. Проте, враховуючи, що на даний час судом ухвалено рішення по суті спору, підстави для направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про продовження процесуального строку), відсутні.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо розгляду судом питання про продовження процесуального строку за відсутності представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Мартиневича О.А., адже відповідно до положень частини третьої статті 127 ЦПК України це питання вирішується судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 лютого 2025 року – скасувати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 21.11.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді                                          Цяцяк Р.П.

                                                Шеремета Н.О.